# data[].attributes.body
Va concloure amb la derrota cartaginesa i la conquesta romana de Sicília, Còrsega i Sardenya. Els cartaginesos es van replegar cap a la península Ibèrica.

# data[].attributes.body
La victoria romana comporta la pèrdua de totes les possessions de Cartago situades fora del continent africà, la prohibició de declarar noves guerres, l'obligació de lliurar la flota militar, 10000 talents de plata, i 100 ostatges. Roma es consolida com a potència prinicpal.

# data[].attributes.headline
L'ocupació del litoral mediterrani (218-170 a.C.)

# data[].attributes.subject
L'ocupació del litoral mediterrani (218-170 a.C.)

# data[].attributes.body
En aquest període els romans, gairebé sense resistència, ocupen el litoral mediterrani i les valls de l'Ebre i del Guadalquivir.

# data[].attributes.body
La conquesta d'aquesta zona va ser dificultosa per als romans i dels enfrontaments amb els romans destaquen dos: Viriat i Numancia. En els últims anys d'aquesta etapa Roma travessa diverses guerres civils, en l'última dos generals victoriosos es disputen el poder de la República: Pompei i Cèsar.

# data[].attributes.headline
La pacificació de la franja cantàbrica (29-19 a.C.)

# data[].attributes.subject
La pacificació de la franja cantàbrica (29-19 a.C.)

# data[].attributes.body
En aquests deu anys es desenvolupen les guerres càntabres, dirigides per l'emperador August. Roma perseguia la pacificació d'aquests pobles, l'accés als rics jaciments de la zona i que deixessin d'atacar a les ciutats romanes.

# data[].attributes.headline
Divisió de la península Ibèrica en províncies (197 a.C., 14 a.C.)

# data[].attributes.subject
Divisió de la península Ibèrica en províncies (197 a.C., 14 a.C.)

# data[].attributes.body
Roma va dividir la península Ibèrica en províncies. La primera divisió es va realitzar després de la segona guerra púnica (197 a.C.); Hispania va quedar dividida en dues províncies: Citerior al nord i Ulterior al sud. August, el 14 a.C. va dividir l'Imperi en dos tipus de províncies: les ja conquerides (dirigides pel senat), i les encara no pacificades (dirigides per l'emperador). Cada província es dividia al seu torn en convents o divisions judicials.

# data[].attributes.headline
Descomposició del món romà (segle III d.C.)

# data[].attributes.subject
Descomposició del món romà (segle III d.C.)

# data[].attributes.body
El món romà travessa una profunda crisi que acabarà amb ell. Les causes són tant internes (per la seva economia esclavista calia mantenir les conquestes, i la falta de metalls preciosos fa que les monedes es devaluin, pujant els preus) com externes (els pobles bàrbars), i això provoca un canvi en la producció davant l'escassetat d'esclaus, la ruralització i una decadència moral, cultural i artística que presideix des dels últims moments de l'Imperi.

# data[].attributes.headline
La cristianització d’Hispania (313 - 380 d.C.)

# data[].attributes.subject
La cristianització d’Hispania (313 - 380 d.C.)

# data[].attributes.body
La cristianització és el procés pel qual el món romà es converteix al Cristianisme, religió que s'havia estès per tot l'Imperi; que atacava als altres cultes i negava el caràcter diví de l'emperador, raons per les quals va ser perseguida. L'any 313 l'emperador Constantí declara la llibertat de cultes a l'Imperi Romà, acabant les persecucions. Al 380, l'emperador Teodosi converteix al cristianisme en la religió oficial de l'Estat.

# data[].attributes.headline
LA PRESÈNCIA DELS VISIGOTS A LA PENÍNSULA (segle V - 711 d.C.)

# data[].attributes.subject
LA PRESÈNCIA DELS VISIGOTS A LA PENÍNSULA (segle V - 711 d.C.)

# data[].attributes.body
Al segle V entren a la Península pobles germànics. Per frenar-los, els romans demanen ajut als gots. La seva caiguda fa que els gots crein un regne entre el sud de França i el centre nord peninsular. La derrota a Vouillé contra els francs (507) els empeny al sud, i al 554 fan de Toledo capital. Al segle VI el rei Leovigild derrota als sueus i expulsa als vascons cap al nord. La segona meitat del segle VII és una etapa de decadència fins a l’arribada dels musulmans (711).

# data[].attributes.headline
Al-Andalus. Emirat depenent de Damasc (711-756)

# data[].attributes.subject
Al-Andalus. Emirat depenent de Damasc (711-756)

# data[].attributes.body
Després de la conquesta Al-Andalus es converteix en una província (emirat) més del califat Omeia amb capital a Damasc. Depèn del califa de Damasc en l’àmbit polític i en el religiós.

# data[].attributes.headline
Al-Andalus. Emirat independent de Bagdad (756-929)

# data[].attributes.subject
Al-Andalus. Emirat independent de Bagdad (756-929)

# data[].attributes.body
Els Omeies són substituïts violentament pels Abasides i la capital es traslladada a Bagdad. Un Omeia, Abd Ar Rahman I fuig d'Orient i es refugia a Al-Andalus convertint-lo en un regne independent en l’àmbit polític, en el religiós reconeixerà l'autoritat del califa de Bagdad.

# data[].attributes.headline
Al-Andalus. Califat de Còrdova (929-1031)

# data[].attributes.subject
Al-Andalus. Califat de Còrdova (929-1031)

# data[].attributes.body
En un marc general de fragmentació de l'Islam, Abd ar Rahman III es proclama califa a Còrdova, assumint tots els poders polítics i religiosos. És l'etapa de major esplendor de l'Islam peninsular. A la fi d'aquesta etapa destacarà la figura de Al Mansur (Almanzor) flagell dels cristians.

# data[].attributes.body
Al desaparèixer l'autoritat del califa Al-Andalus es fragmenta en nombrosos regnes minúsculs anomenats regnes de taifes. Els regnes cristians del nord aprofitaran aquesta situació per a avançar cap al sud i l'any 1085 prendran Toledo. L’esplendor cultural i artística d'aquestes corts serà molt important.

# data[].attributes.body
Davant l'avançada cristiana els reis de taifes peninsulars criden als almoràvits del nord d'Àfrica per a frenar l'avanç cristià. Els almoràvits, gent d'un gran rigor religiós, una vegada en la Península unificaran novament Al-Andalus i acabaran amb les taifes.

# data[].attributes.body
L'Imperi Almoràvit es disgrega tant al Marroc com a la península, Al-Andalus torna a fragmentar-se en minúsculs regnes i per tant s'exposen als avanços dels cristians del nord.

# data[].attributes.body
En El Marroc una altra tribu ha format un gran imperi, són els almohades, aquests seran de nou cridats pels reis taifes andalusins per a frenar als cristians; de nou a l'arribar a la Península unifiquen tot el territori i acaben amb les taifes.

# data[].attributes.headline
Al-Andalus. Regne natzarí de Granada (1235-1492)

# data[].attributes.subject
Al-Andalus. Regne natzarí de Granada (1235-1492)

# data[].attributes.body
La victòria dels cristians sobre els almohades en Les Naves de Tolosa (1212) obre la porta d'Andalusia i tota la vall del Guadalquivir serà conquerida pels reis castellans. Els musulmans quedaran reduïts al regne de Granada, anomenat natzarí per ser Muhammad Ibn Nasr el seu fundador, comprenia les actuals províncies de Granada, Almería i Màlaga i resistirà fins a la seva presa pels Reis Catòlics en 1492.

# data[].attributes.headline
La "Reconquesta" i repoblació. Del segle VIII al X, etapa de domini musulmà

# data[].attributes.subject
La "Reconquesta" i repoblació. Del segle VIII al X, etapa de domini musulmà

# data[].attributes.body
Astúries, s'estén cap a la vall del Duero i trasllada la capital a Lleó; a la part més oriental del territori pren importància Castella i els comptats catalans es separen del Regne Franc al segle IX. Els atacs musulmans de l'època d’Almanzor frenen l'expansió i en els regnes i comtats orientals l'avanç és molt més lent. Com a mètode de repoblació s'utilitza la presura: qui posa en explotació durant un temps una zona sense conrear, serà reconegut com a propietari.

# data[].attributes.headline
La "Reconquesta" i repoblació. Del segle XI al XIII, etapa de domini cristià

# data[].attributes.subject
La "Reconquesta" i repoblació. Del segle XI al XIII, etapa de domini cristià

# data[].attributes.body
Sanç III uneix la majoria dels regnes cristians peninsulars i els separa en Castella i Aragó. Alfons VI envaeix Toledo (1085), i els musulmans porten als almoràvits. Aragó i Catalunya s'uneixen (1137). Alfons VII es reconegut emperador pels reis peninsulars, i independencia a Portugal, que amb Aragó, Lleó i Castella recuperen molt territori. Per repoblar es funden ciutats amb privilegis i es lliuren terres als combatents.

# data[].attributes.headline
La "Reconquesta" i repoblació. Segles XIV i XV, l'aturada en la Reconquesta

# data[].attributes.subject
La "Reconquesta" i repoblació. Segles XIV i XV, l'aturada en la Reconquesta

# data[].attributes.body
Portugal i Aragó acaben la seva expansió al segle XIII. Als musulmans només els queda el Regne de Granada. Conquesta cristiana de ciutats properes a l'Estret de Gibraltar per evitar l'arribada de nous contingents. Per a Castella és una època de caos i guerres civils. Quan els Reis Catòlics posen ordre es produeix l'última fase amb la presa del Regne de Granada entre 1488 i 1492. El sistema de repoblació continua sent el repartiment.

# data[].attributes.headline
Conquesta de les Balears per part de Jaume I (1228) i conquesta de València (1238)

# data[].attributes.subject
Conquesta de les Balears per part de Jaume I (1228) i conquesta de València (1238)

# data[].attributes.body
Les illes eren refugi de pirates musulmans que entorpien el comerç català, i Jaume I les conquereix. Posteriorment conquereix la València musulmana.

# data[].attributes.body
Acabà amb un terç de la població europea i va tenir profundes conseqüències econòmiques i socials. Com a conseqüència de la disminució de camperols per la pesta, els senyors oprimeixen amb duresa als restants per mantenir el seu nivell d'ingressos, generant tensions i aixecaments. La crisi ecónomica també arriba a la ciutat, i la petita burgesia amb suport del rei s'enfronta a la alta burgesia.

# data[].attributes.body
A la mort d’Alfons XI (1350) el succeeix el seu fill Pere I, el seu regnat finalitzarà amb el desenllaç de la guerra civil entre ell i el seu germà bastard Enric de Trastàmara (recolzat per la noblesa) que es va decidir en un lluita cos a cos en els Camps de Montiel (1369). S'inicia així la dinastia dels Trastàmara: el poder reial s'afebleix a causa de les concessions que Enric va haver de fer als nobles.

# data[].attributes.headline
La gran crisi: segona meitat del segle XIV i el segle XV

# data[].attributes.subject
La gran crisi: segona meitat del segle XIV i el segle XV

# data[].attributes.body
La Pesta Negra i les males collites arriebn a la Corona d'Aragó, i la població trigarà dos segles a recuperar-se. Males collites van comportar una pujada exagerada dels preus, i apareixen moviments migratoris de camperols a les ciutats. Els banquers s'arruïnen prestant diners al rei en una guerra amb Castella. Al Mediterrani, l'enfrontament amb Gènova és sagnant, i encara que vencen els catalans, deixen exhaustes les arques.

# data[].attributes.body
Els nobles d'Aragó obliguen a Pere III a augmentar els seus drets en detriment dels del rei, en aixecar-se en armes. El 1348 Pere IV el destrueix i somet momentàniament per les armes als nobles.

# data[].attributes.body
En morir el rei Martí I “l’humà” el 1410 sense descendència, representants de les corts d'Aragó, de les de Catalunya, de les de València i de les de Balears es van reunir a Casp el 1412 i van triar com a rei a Ferran I, de la dinastia castellana dels Trastàmara.

# data[].attributes.headline
Pèrdua del Rosselló i la Cerdanya (mitjans segle XV)

# data[].attributes.subject
Pèrdua del Rosselló i la Cerdanya (mitjans segle XV)

# data[].attributes.body
Joan II, s'enfronta al seu fill, Carles de Viana. L'aristocràcia urbana i els nobles recolzen al príncep, mentres que la baixa burgesia i la pagesia al rei. Lluis IX de França, aprofitant el conflicte, amenaça amb envair el regne pel Nord. Per poder seguir la guerra contra el seu fill, Joan II, va haver de comprar la pau amb França lliurant-li els territoris del Rosselló i la Cerdanya. La guerra acaba el 1471, quan el príncep de Viana mor (era molt malaltís).

# data[].attributes.body
Unifiquen la península en un sol regne excepte Portugal, acaben amb la reconquesta expulsant definitivament als musulmans (1492), recuperen el Roselló i la Cerdanya amb el tracat de Barcelona (1493) vencen definitivament a la noblesa a Castella, i aïllen a França. Financien la expedició de Cristobal Colon que acaba redescobrint Amèrica.

# data[].attributes.headline
Carles I d'Espanya, V d'Alemania (1516 - 1556)

# data[].attributes.subject
Carles I d'Espanya, V d'Alemania (1516 - 1556)

# data[].attributes.body
Malestar per un rei i una cort foranis i la pesta provoquen la revolta dels Comuners (1520-1522 a Castella), i de Germaníes (1519-1523 Mallorca i València). Lluita amb França (Hegemonia hispànica), l'Islam (contra el pirata Barbaroja a les ordres de Solimàn el Magnífic, 1532) i protestants (derrota la lliga d'Esmalcalda a la gran batalla de Mühlberg, 1547). Firma la pau d'Augsburg amb els prínceps Alemanys (1555; pacte dolent). Abdica al 1556.

# data[].attributes.body
Pragmàtica sanció (1567, prohibeix elements distintius moriscos) genera la revolta de les Alpujarres (1568). Les batalles de San Quintí (1557) i de Gravelines (1558) provoquen la pau de Cateau-Cambrésis. Lluita amb els Turcs al Mediterrani (1571 Lliga Santa contra imperi Otomà i Lepant), els Paisos Baixos (Concili de Trento, 1545 -1563), i Anglaterra (1585 - 1604; Armada invencible derrotada al 1588). Reclama la corona de Portugal (1581).

# data[].attributes.body
Introdueix la figura del Valido i expulsa els moriscos. Guerra dels Trenta Anys (1618 - 1648)

# data[].attributes.body
Guerra dels Segadors (1640 - 1652), Pau de Westfalia (1648, Independència d’Holanda), Pau dels Pirineus (1659) i Independència de Portugal (1668).

# data[].attributes.body
José Fernando de Baviera, l'hereu pactat, mor el 1699, i Carles II fa el testament en benefici de Felip d'Anjou, net de Lluís XIV. Temor de les potències de la creació d'un eix franco-espanyol al continent.

# data[].attributes.body
Quan mor Carles II hi ha una guerra per la corona. Acaba amb derrota dels partidaris de l'arxiduc Carles (Catalunya entre ells). Al 1713 es firma el Tractat d’Utrech reconeixent a Felip V com a sobirà d'Espanya, tot i que Catalunya resistirà fins al 1714 i Mallorca fins al 1715. Guanyen els Borbons i es firma el decret de Nova Planta (abolició del Català i les institucions de la Corona d'Aragó). S'instaura una monarquia absolutista.

# data[].attributes.headline
El segle XVIII. La monarquia absoluta dels Borbons

# data[].attributes.subject
El segle XVIII. La monarquia absoluta dels Borbons

# data[].attributes.body
Regnen Felip V (1700 - 1746), Lluís I (1724 - 1724; mor prematurament), Ferran VI (1746 - 1759), Carles III (1759 - 1788) i Carles IV (1788 - 1808). Després de la guerra de succassió Felip V firma el decreto de Nova Planta, que aboleix el Català i les institucions de la Corona d'Aragó. Despotisme Il·lustrat.