# data[].attributes.body
א הִנָּךְ יָפָה רַעְיָתִי, הִנָּךְ יָפָה--עֵינַיִךְ יוֹנִים, מִבַּעַד לְצַמָּתֵךְ; שַׂעְרֵךְ כְּעֵדֶר הָעִזִּים, שֶׁגָּלְשׁוּ מֵהַר גִּלְעָד.  ב שִׁנַּיִךְ כְּעֵדֶר הַקְּצוּבוֹת, שֶׁעָלוּ מִן-הָרַחְצָה:  שֶׁכֻּלָּם, מַתְאִימוֹת, וְשַׁכֻּלָה, אֵין בָּהֶם.  ג כְּחוּט הַשָּׁנִי שִׂפְתוֹתַיִךְ, וּמִדְבָּרֵךְ נָאוֶה; כְּפֶלַח הָרִמּוֹן רַקָּתֵךְ, מִבַּעַד לְצַמָּתֵךְ.  ד כְּמִגְדַּל דָּוִיד צַוָּארֵךְ, בָּנוּי לְתַלְפִּיּוֹת; אֶלֶף הַמָּגֵן תָּלוּי עָלָיו, כֹּל שִׁלְטֵי הַגִּבֹּרִים.  ה שְׁנֵי שָׁדַיִךְ כִּשְׁנֵי עֳפָרִים, תְּאוֹמֵי צְבִיָּה, הָרוֹעִים, בַּשּׁוֹשַׁנִּים.  ו עַד שֶׁיָּפוּחַ הַיּוֹם, וְנָסוּ הַצְּלָלִים--אֵלֶךְ לִי אֶל-הַר הַמּוֹר, וְאֶל-גִּבְעַת הַלְּבוֹנָה.  ז כֻּלָּךְ יָפָה רַעְיָתִי, וּמוּם אֵין בָּךְ.  {ס}ח אִתִּי מִלְּבָנוֹן כַּלָּה, אִתִּי מִלְּבָנוֹן תָּבוֹאִי; תָּשׁוּרִי מֵרֹאשׁ אֲמָנָה, מֵרֹאשׁ שְׂנִיר וְחֶרְמוֹן, מִמְּעֹנוֹת אֲרָיוֹת, מֵהַרְרֵי נְמֵרִים.  ט לִבַּבְתִּנִי, אֲחֹתִי כַלָּה; לִבַּבְתִּנִי באחד (בְּאַחַת) מֵעֵינַיִךְ, בְּאַחַד עֲנָק מִצַּוְּרֹנָיִךְ.  י מַה-יָּפוּ דֹדַיִךְ, אֲחֹתִי כַלָּה; מַה-טֹּבוּ דֹדַיִךְ מִיַּיִן, וְרֵיחַ שְׁמָנַיִךְ מִכָּל-בְּשָׂמִים.  יא נֹפֶת תִּטֹּפְנָה שִׂפְתוֹתַיִךְ, כַּלָּה; דְּבַשׁ וְחָלָב תַּחַת לְשׁוֹנֵךְ, וְרֵיחַ שַׂלְמֹתַיִךְ כְּרֵיחַ לְבָנוֹן.  {ס}יב גַּן נָעוּל, אֲחֹתִי כַלָּה; גַּל נָעוּל, מַעְיָן חָתוּם.  יג שְׁלָחַיִךְ פַּרְדֵּס רִמּוֹנִים, עִם פְּרִי מְגָדִים:  כְּפָרִים, עִם-נְרָדִים.  יד נֵרְדְּ וְכַרְכֹּם, קָנֶה וְקִנָּמוֹן, עִם, כָּל-עֲצֵי לְבוֹנָה; מֹר, וַאֲהָלוֹת, עִם, כָּל-רָאשֵׁי בְשָׂמִים.  טו מַעְיַן גַּנִּים, בְּאֵר מַיִם חַיִּים; וְנֹזְלִים, מִן-לְבָנוֹן.  טז עוּרִי צָפוֹן וּבוֹאִי תֵימָן, הָפִיחִי גַנִּי יִזְּלוּ בְשָׂמָיו; יָבֹא דוֹדִי לְגַנּוֹ, וְיֹאכַל פְּרִי מְגָדָיו.

# data[].attributes.headline
שיר השירים ד' - ארז לב ארי

# data[].attributes.subject
שיר השירים ד' - ארז לב ארי

# data[].attributes.attachment_link.title
ארז לב ארי - פרק ד', שיר השירים

# data[].attributes.body
על פי הגישה המסורתית, מיוחס לשלמה המלך כתיבת מגילת שיר השירים.
גם חז"ל וגם רש"י, טענו כי הנערה הבתולה היא ציון, כלומר ירושלים. אהובה של העיר הוא אלוהים. על פי האלגוריה הזו הנערה ואהובה מקבלים על ידי שלמה המלך מטאפורה של חיזור, תשוקה, אהבה יצרית. שלמה שאהב נשים מתאר בשיר את הנערה הבתולה המושלמת ביום חתונתה.

קראו שיר השירים פרק ד ואפשר גם להאזין לשיר, נהלו שיחה פתוחה ומשוחררת על ארוטיקה ותשוקה.

מה אומרים.ות על השיר? אהבתם? התחברתם? התיאורים לדעתכם מרמזים על התשוקה? על האהבה? על החיזור? של האהוב לאהובתו.

פסוקים א-ז מתארים אישה מושלמות "כֻּלָּךְ יָפָה רַעְיָתִי וּמוּם אֵין בָּךְ" (פס' ז'), האם אתם.ן מתחברים לגישה המסורתית (ירושלים יפה ושלמה בעיני ה')?, או שאתם.ן נוטים.ות לחשוב שכותב השיר (שלמה המלך?) תיאר בתשוקה עזה אישה מסוימת?

חלקו השני של השיר מדבר על יחסי המין בין האיש והאישה, המעבר מנערה בתולה "גַּן נָעוּל אֲחֹתִי כַלָּה גַּל נָעוּל מַעְיָן חָתוּם" (פס' י"ב), לאישה פוריה "עוּרִי צָפוֹן וּבוֹאִי תֵימָן הָפִיחִי גַנִּי יִזְּלוּ בְשָׂמָיו יָבֹא דוֹדִי לְגַנּוֹ וְיֹאכַל פְּרִי מְגָדָיו" (פס' ט"ז). תשוקה ויצריות לדעתכם.ן קיימים רק אצל הגבר? ומה עם האישה? למה המקרא לא נותן מקום ליצר והתשוקה של הנערה? ורואה בה רק "כלי ביולוגי" להבאת ילדים.

האם לדעתכם.ן לאירוטיקה באומנות (שירה, ציור, פיסול) יש מקום לביטוי של יצריים מיניים בעידן הMe Too?