# data[].attributes.body
La Guerra del Francès és un conflicte bèl·lic entre Espanya i el Primer Imperi Francès que s'inicià el 1808 amb l'entrada de les tropes napoleòniques, degut a que Napoleó volia posar al seu germà, Josep Bonaparte, al tron de espanya. I conclou al 1814, amb la derrota francesa i l fugida de Josep Bonaparte i els seus partidaris.

# data[].attributes.body
Les Corts de Cadis és com es coneix l'Assemblea constituent inaugurada a San Fernando el 24 de setembre de 1812 i posteriorment traslladada a Cadis fins a 1814 durant la Guerra del Francès.
La Constitució de Cadis, que va ser aprovada el 19 de març de 1812, festivitat de Sant Josep, coneguda com "la Pepa", és la primera Constitució pròpiament espanyola.

# data[].attributes.body
Fernando VII va entrar a Espanya el març de 1814, convençut de la feblesa dels liberals, va impulsar un cop d’Estat. Va restablir l'absolutisme i va declarar nul·la la Constitució.  Amb el suport dels sectors els opositors de l’absolutisme van organitzar múltiples pronunciaments.

# data[].attributes.body
Durant el trienni es va intentar acabar amb aquells pensaments i fonaments que provenien de l' Antic Règim per aconseguir establir novament la Constitució Política. En aquest procés, Fernando VII va fer una promesa que implicava jurar la Constitució.

# data[].attributes.body
El retorn a l’absolutisme va comportar la destrucció de l’obra
legislativa del Trienni. Els governs de Ferran VII no van
saber donar solució als problemes del país.
La situació econòmica era difícil.
Es va produir un conflicte dinàstic. Ferran VII només havia
tingut filles i la Llei Sàlica impedia que les dones regnessin a
Espanya.
Es va donar el tron a Isabel, gràcies a la Pragmàtica Sanció,
dictada pel rei. Però molts absolutistes no estaven d'acord.

# data[].attributes.body
La Primera Guerra Carlista va ser una guerra civil que es va desenvolupar a Espanya entre els carlistes, partidaris de Carlos María Isidro de Borbón i d' un règim absolutista, i els isabelins, defensors d' Isabel II i de la regent María Cristina de Borbón, el govern que va ser originalment absolutista moderat i va acabar convertint-se en liberal per obtenir el suport popular. La guerra la va plantejar Carlos María Isidro, germà de Fernando VII, ja que havia estat l'hereu al tron durant el regnat del seu germà Fernando VII, després de tres matrimonis, mancava de descendència.

# data[].attributes.body
La regència de Maria Cristina constitueix el primer període de la minoria d'edat d'Isabel II d'Espanya, durant el qual la seva mare Maria Cristina de Borbó va assumir les funcions corresponents a la Corona i va de enfrentar a la primera guerra carlina desencadenada pels partidaris de Carles Maria Isidre.

# data[].attributes.body
L'Estatut Reial va ser promulgat a Espanya al 1834 per Maria Cristina de Borbó , com la que va regir a França la Monarquia de Lluís XVIII, per la qual es creaven unes noves Corts, entre les Corts estamentals i les modernes.

# data[].attributes.body
La regència d'Espartero va ser l'últim període de la minoria d'edat d'Isabel II. Després del triomf de la «revolució de 1840» que va posar fi a la regència de Maria Cristina de Borbó, mare de la futura reina Isabel II. El general Baldomero Espartero va assumir la regència al seu lloc.

# data[].attributes.body
Les Corts van aprovar que Isabell II seria proclamada major anticipadament quan complís al mes següent els 13 anys d'edat.
El 10 de novembre de 1843 va jurar la Constitució.

# data[].attributes.body
Durant els deu primers anys de la majoria d’Isabel II, es va promulgar la Constitució de 1845 i la sobirania compartida entre les Corts i el rei.
En aquesta etapa es va consolidar a Espanya un liberalisme conservador i centralista. Es va imposar el sufragi censatari.
Es va firmar un Concordat amb la Santa Seu.

# data[].attributes.body
Durant els deu primers anys de la majoria d’Isabel II, es va promulgar la Constitució de 1845. Va ser la norma suprema durant el regnat efectiu d'Isabel II, que va substituir la Constitució de 1837 norma suprema durant la seva minoria d'edat.

# data[].attributes.body
Va ser un aixecament produït en una regió de Catalunya i més aviat és conegut com la "guerra dels matiners" que es va produir després de la negació d'Isabel II a contreure matrimoni amb Carlos Luis de Borbón (líder carlista).

# data[].attributes.body
Bienni Progressista és el nom amb el qual es coneix el breu període de la història d' Espanya, durant el qual el Partit Progressista va pretendre reformar el sistema polític del regnat d' Isabel II, dominat pel Partit Moderat des de 1843, en aprofundir en les característiques pròpies del règim liberal, després del fracàs dels Governs moderats en la dècada anterior.
Els progressistes d’Espartero van intentar restaurar els principis del règim constitucional de 1837 i realitzar reformes econòmiques. Van sorgir nous grups polítics, els demòcrates i els republicans.

# data[].attributes.body
El 1856 O l ́Donnell, amb el seu nou partit l'Uníón Liberal, intentava establir un liberalisme centrista, va reposar la Constitució de 1845 amb una Acta Addicional progressista. Però aquest govern va ser breu, Narváez va retornar, va suprimir l'Acta Addicional.

# data[].attributes.body
Espanya viu una conjuntura de crisi econòmica i política en els últims anys del regnat. Una greu crisi econòmica en 1866. Es va formar un govern provisional que va impulsar un programa de reformes. Al final, es van elegir unes noves Corts, que van aprovar la Constitució de 1869.

# data[].attributes.body
Va ser la Constitució aprovada sota el Govern Provisional de 1868-1871, després del triomf de la Revolució de 1868 que va posar fi al regnat d'Isabel II.

# data[].attributes.body
Un cop que les Corts van prendre la decisió de pronunciar-se a favor d’una monarquia constitucional, el principal problema era trobar un nou rei per al país ja que, amb l’exili dels Borbons, Espanya s’havia convertit en una monarquia sense monarca. Al final va quedar con a rei Amadeu I. En els seus dos anys de regnat, Amadeu de Savoia va intentar consolidar un règim plenament parlamentari (el primer intent de tota Espanya) i democràtic, però les dificultats econòmiques i la inestabilitat política van ser la constant del seu regnat.
Amadeu es troba amb què no pot governar. El 1873 Amadeo pren la decisió de renunciar a la corona i tornar-la a les Corts.

# data[].attributes.body
Davant la renuncia d'Amadeu I, les Corts espanyoles van votar la proclamació de la República.  La República va néixer amb poques possibilitats a triomfar.  Els republicans tenien un programa de reformes socials i es pretenia organitzar l’Estat d'una forma federal. El general Pavía fa un cop d’Estat que va dissoldre les Corts i va entregar la presidència de l’executiu al general Serrano.

# data[].attributes.body
Molts moderats contraris a aquest govern (liderat pel rei Amadeu de Saboya), van creure en Carlos com una opció. Bona part d'aquests conservadors es van passar al bàndol carlista, que es va convertir el 1871 en la tercera força més votada al parlament. El 1872 les eleccions els fan sentir que la via democràtica no era suficient i només un nou alçament faria recalar a Carlos en el tron.
La tercera guerra carlina va ser una guerra civil desenvolupada a Espanya entre el 1872 i el 1876, entre els partidaris de Carles, i els governs d'Amadeu I, de la I República i d'Alfons XII.