# data[].attributes.body
כמובן שאני מסכים שמה שעולה בסרטון היא בעיה גדולה מאוד. הדבר יכול רק להשתנות במידה שהמערכת המלאה מכוונת לשינוי דרסטי בשיטות ובמטרות של כלל מערכת החינוך.

# data[].attributes.body
אני מסכימה לחלוטין עם הדברים של איל רם, בייחוד ביחס ללימוד היסטוריה. בספרות המצב דומה בחטיבה העליונה, כאשר המירוץ לבגרות מכתיב את קצב ואת אופן הלימוד. בנוסף, בחינת הבגרות בספרות בודקת שינון ויכולת הבעה, ולא מאתגרת את החשיבה הספרותית והיצירתית של התלמידים - ספרות היא קודם כל אמנות, בעיני, וזה לא בא לידי ביטוי בבחינה. עם זאת, חל שינוי מבורך בהכנסת הערכה חלופית לבגרות וכן שאלות עמ"ר.
בחטיבת הביניים יש למורה לספרות הרבה יותר מקום ליצירתיות בדרך העברת החומר ובבחירת התכנים, ולכן המצב בכיתות הנמוכות יותר תלוי במעוף, בדמיון וביכולות של המורה.
הייתי ממליצה לוועדה להמשיך בשינוי שהחל בשנים האחרונות ולאפשר בחירה בין בחינת הבגרות במסורתית (והמשמימה) לבין משימות הערכה חלופית נוספות.

# data[].attributes.headline
דעתי על דברי איל

# data[].attributes.subject
דעתי על דברי איל

# data[].attributes.body
איל צודק בדבריו המתארים את מצב הלמידה כיום. הלמידה מכוונת מטרה וציוּן ואינה עוברת דרך שלבים הכרחיים ללמידה משמעותית. קרי: לא רק "העמסת" ידע אלא גירוי הסקרנות, תאוות הדעת, הובלת תהליך חקר וגילוי, למידה משמעותית, רלוונטית,  ולבסוף- יכולת יישום של הידע הנרכש על תחומים נוספים, הסקת מסקנות, אינטגרציה וניתוח, באמצעות כלי הידע שנרכש. ניסיון לגבש קורא ביקורתי המבצע אנלוגיות בין חטיבות ידע שונות. רק כך ה"מידע" יהפוך מ"רשימת מלאי" ל- "דעת", המלוּוָה בחוויה והתבוננות, וכן: במשמעות.
הצעתי היא לאפשר דרכי הוראה המאפשרות חקר ולמידה אקטיבית, הכרוכות בהתנסות וחוויה, וכן: דרכי היבחנות מגוונות המאפשרות יישום ויצירתיות.

# data[].attributes.body
אין זה חדש ואין זה מפתיע במאה ה-21 , שילדים אינם יודעים לקשר בין חומר נלמד לבין חייהם. מרבית התלמידים ואנשים בכלל מתעצלים לחשוב בעידן "האינסטנט" כשכל מידע נגיש וזמין.

# data[].attributes.headline
אני מסכימה עם אייל, אך מניסיון יודעת, שדרך הוראה נכונה יכולה לסייע לתלמיד לקשר בין החומר הנלמד לסביבתו המוכרת והבלתי מוכרת. יש לשלב בהוראה קטעי עיתונות עכשוויים, נושאי תרבות לסוגיהם השונים ועוד.

# data[].attributes.subject
אני מסכימה עם אייל, אך מניסיון יודעת, שדרך הוראה נכונה יכולה לסייע לתלמיד לקשר בין החומר הנלמד לסביבתו המוכרת והבלתי מוכרת. יש לשלב בהוראה קטעי עיתונות עכשוויים, נושאי תרבות לסוגיהם השונים ועוד.

# data[].attributes.body
אני מסכימה מאוד עם אייל, לאחרונה לימדתי שיר מימי הביניים (לבי במזרח) ואחת התלמידות שאלה אותי ברצינות אם השיר נכתב על השואה. התלמידים חסרים רצף היסטורי, לא יודעים למקם ולקשר את הנלמד בין דיספלינות וברצף הזמן. זאת בעיה יסודית שמקרינה גם לימודי הספרות.
כדי לשנות את גישת הקאת החומר לבחינה, חייבים לשים דגש על חשיבה, קרי מה אני עושה עם כל הידע הזה? איך הוא מתקשר לחיים שלי? ללמד שיר או סיפור ותמיד לקשור אותו לכאן ועכשיו של התלמידים, אם זה מהתרבות הפופולארית, תקשורת, שאלות פילוסופיות על החיים, אהבה, חברות, כל הנושאים שעליהם נכתבו הסיפורים והשירים. זאת הסיבה שאנחנו מלמדים ספרות, לא כי יש בחינת בגרות, אלא כי היא מלמדת אותנו על החיים. אמצעים אמנותיים הנלמדים כמנותק ממשמעות השיר או הסיפור הם מיותרים. אנחנו עוסקים בתורת המשמעות. אני מלמדת לבגרות, הם מקבלים את קוביות המידע, אבל לא על חשבון יצירת משמעות ללמידה לחיים שלהם. אני עורכת הקבלות בין החומר הנלמד לשירים עכשוויים ודילמות תקשורתיות שמעסיקות אותם. אני גם עובדת עם מצגות, כך אני מקשרת את החומר למדיומים שונים כמו תולדות האמנות, מחול, מוזיקה. למשל, האם האהבה של ביאליק היא האהבה שקלימט מצייר ביצירה המפורסמת "הנשיקה

# data[].attributes.body
אני מסכימה עם אייל, שרוב הזמן התלמידים שלנו נמצאים במצב תודעתי כבוי/מנומנם, וכשאנחנו מכריזות שהחומר הוא למבחן הם מתעוררים ומנסים לספוג כמיטב יכולתם את מנות המידע שהם חושבים שיצילו אותם במבחן. גם האמירה "מה זה משנה, המבחן כבר היה" נשמעת תדיר ומתסכלת מאוד אותנו כמורות.
אני חושבת שלימודי הספרות מעט שונים מלימודי ההיסטוריה, כי מדובר בלימודי אומנות, ואנחנו (צוות ספרות בבית הספר שבו אני מלמדת) מתאמצות מאוד לצאת עם התלמידים מגבולותיה של היצירה הספציפית ולבדוק איתם מה היצירה אומרת על בני האדם ועל החיים. ההמלצה שלי לוועדה תהיה לאפשר לתלמידים לקחת חלק פעיל ככל הניתן בלמידה שלהם עצמם. להנחות אותם לבדוק שוב ושוב כיצד החומר הנלמד (בין אם היסטוריה או ספרות) רלוונטי לחייהם. אם אנחנו לומדים שיר שבו הדובר מספר על הוריו - "דברי רקע ראשוניים" לארז ביטון, לדוגמה - אני מבקשת מהם לכתוב את דברי הרקע הראשוניים שלהם. אם לומדים את "בובה ממוכנת" לרביקוביץ - היכן הם רואים ביומיום שלהם החפצת נשים. כשתלמידים לא מבינים התרחשות מסוימת בסיפור קצר, מחזה או רומן אני משתדלת לתת להם או לבקש מהם דוגמאות שמתחברות לעולמם - לקשרים החברתיים שלהם, לבית הספר, לעיר, למדינה. החיבור של הספרות עם תחומי אחרים באמנות גם הוא חשוב. אנו משתמשות בציורים, קריקטורות, סרטים ומערכונים כדי ליצור חיבור מעניין ומפתיע ליצירות שאנו מלמדות. זה מצריך מאיתנו כמורים לעבוד קשה יותר, להתאמץ יותר, אך החיבור שנוצר לתלמידים עם המקצוע חזק ואוהד ונשאר גם אחרי המבחן, וזה נפלא.

# data[].attributes.headline
איריס שלומוביץ, 

# data[].attributes.subject
איריס שלומוביץ, 

# data[].attributes.body
לצערנו אייל מצייר תמונה שאינה רחוקה מהמציאות. תלמידים מאחסנים את החומר הנלמד במגרות נפרדות ומאבדים את החומר מיד לאחר הבחינה.

לנו ,המורים, האתגר גדול.

אנו צרכים למצוא את הדרך לעולמו של התלמיד ולמאגר הידע שלו.

אנו מוצאים את עצמנו מלמדים אותה יצירה בדרכים שונות במהלך השנים ומקווים שמשהו משיעורנו ישפיע על עולמו של התלמיד ויעורר אותו למחשבה.

# data[].attributes.body
אייל בהחלט
נוגע במספר נקודות חשובות ומעוררות מחשבה. אין ספק שחשוב להעביר את הלמידה מרמת
הידע, אליו יש לתלמידים נגישות גבוהה לרמת המשמעות והרלוונטיות לחייהם. הידע מסודר
בתבניות ברורות ומסודרות והתפקיד שלנו הוא לאפשר להם לפתח מיומנות בפריצת התבנית
וכן במציאת הדבק בין התבניות הקיימות. השבירה היא היכולת לראות שאפשר להסתכל על
הדברים אחרת וגם לחבר תבניות שונות מדיסציפלינות שונות. הדבק הוא החיבור אל החיים
של כל אחד ואחת מהיושבים בחדר - חיבור שיוצר ממשות. חשוב למצוא איך
כל יצירה ספרותית שאנחנו דנים בה מתקשרת לתלמידים ולהרחיב איתם את הדיבור על זה.
לא פעם התלמידים לומדים רק את מה שרלוונטי למבחן וחשוב שנכניס את הדברים השוליים
לכאורה כחלק מההערכה הכוללת. דעתו האישית של התלמיד ודרך ההתבוננות שלו בתכנים –
חשובה לא פחות מהתכנים עצמם וחשוב להראות את זה הלכה למעשה בציון שאנחנו נותנים
לו. היישום גם הוא חלק מאד חשוב
מהלמידה והאנסין, למשל מבטא את זה טוב אפשר להציג כל יצירה כאנסין המזמן
לכיתה אפשרות להתבונן ולגעת החומרים באופן עצמאי.

# data[].attributes.body
אכן בדבריו של אייל רם יש מן האמת, הלמידה כיום היא במידה רבה מרוץ אחר ציונים, הלמידה הפכה להיות טכנית, והדגש הוא בעיקר על שינון ומרגע שהסתיים המבחן התלמידים שוכחים את החומר הנלמד. מאוד מצער שכך הם פני הדברים , בעיקר במקצעוע הספרות. ההמלצה שלי לועדה, היא להנגיש את המקצוע והיצירות לקהל הצעיר עי בחירת יצירות עכשיות שמדברות אליהם, לקשור את היצירות לאקטואליה, לנושאים הקרובים אליהם, להיסטוריה שמוכרת להם משיעורי ההסטוריה. כמובן שבד בבד לשמור על היצירות הקנוניות.

# data[].attributes.headline
צורית ברקלצערי 

# data[].attributes.body
צורית ברק

לצערי דבריו של אייל משקפים מציאות. התלמידים אוגרים ידע באופן נקודתי ואינם מחברים אותו לחייהם או באופן רחב לחומר הנלמד. אין הטמעה אמיתית של תהליכים והלמידה אינה מתוך עניין אלא לשם ציון.

אני חושבת שספרות צריכה להלמד באופן חווייתי תוך חיבור התכנים ואופן הלימוד שלהם לעולמו של התלמיד. תחומי העניין של הילד הם המפתח לחיבור ומכאן הכל פתוח

# data[].attributes.body
אני מוצאת שהצורך להכין למבחן הבגרות הופך את הלמידה למרוץ טכני. היצירות המוטמעות באופן עמוק יותר הנן היצירות אשר נוגעות רגשית בתלמידים או שבאיזשהוא אופן מפתיעות/חדשניות.

הייתי ממליצה לשלב ספרות ותרבות , כלומר - לבחון נושא מסויים ע"פ יצירות מתחומים שנוים (ספרות/קולנוע/תאטרון/ עולם התקשורת). הייתי ממליצה חלק ממרכיב הציון לעבודה יצירתית (כתיבת תסריט/סיפור קצר/שירים/מחזה.

כמו כן, מציעה לאפשר באיזשהו אופן בחירה של יצירה/נושא תמטי לכיתה/לפרטים על מנת לאפשר חיבור אישי לנושא.

הצעה אחרונה:

כדי למקם את הספרות הנדונה בהקשר רחב אני מציעה לתת מבוא לספרות ) ותרבות עברית (הסטורית - כרונולוגית)

# data[].attributes.headline
אפרת עמנואל - היכרות

# data[].attributes.subject
אפרת עמנואל - היכרות

# data[].attributes.body
אני עובדת במטה החמ"ד בכתיבת תכניות בתחום החינוך החברתי-ערכי

# data[].attributes.body
שלום רב.

אין ספק שבדבריו של אייל רם יש אמת והתלמיד "בונה" קוביות במוחו ולשם מעביר את החומר הנלמד בתבניתיות ברורה וממוקדת. אבל לשמחתי לא כל המורים מלמדים באופן שכזה וההוראה הופכת ליותר מעניינת, יותר רלוונטית, ויותר אקטואלית. על כן , במסגרת ההמלצות לוועדה אבקש להוסיף שעות הוראה בספרות שכן שש שעות תיכוניות הן בדיחה להטמעת תהליכי הוראה ולהפיכת יצירה או טקסט לשיח רלוונטי, מעניין ומפרה. שנית, אמליץ לתת לתלמיד משקל נכבד בניתוח היצירה- לתת לו לבחון, לבדוק, להרגיש ולחוש את היצירה ולא ל"הפיל" עליו אמצעים רטוריים ומבנה- "כי זה מה שצריך לבחינת הבגרות". ולסיום, להפוך את הוראת מקצוע ספרות לרלוונטי יותר לעולם של המאה 21 שבו מתלוננים שהנוער לא קורא- יותר יצירות מודרניות, פחות שאלות על "אמצעים פיגורטיביים ומוטיבים" ויותר על תהליכים, חוויות, ביקורת, התרשמות אישית.....י

# data[].attributes.body
אני מאד מסכימה עם דבריו של אייל

לצערינו התלמידים בהוראה כיום לא יודעים לעשות קישורים בין החומרים השונים

ופעמים רבות "הקופסאות" מתערבבות

בגלל שהלמידה כיום היא טכנית ומשרתת מטרה אחת והיא המבחן

לכן המלצתי ומה שאני כמורה לספרות מנסה לעשות

לשלב את החומר בספרות עם תחומי

דעת אחרים כמו תנך,אומנות והיסטוריה

אותם הם לומדים כדי ליצור קוביה אחת

אני חושבת שצריך לעשות תיאום בין מקצועות ולראות מה הם הנושאים המשיקים ולנסות לעבוד בתיאום

# data[].attributes.body
לצערי, יש אמת בדבריו של אייל. כמורה המגישה לבגרות במקצוע "הספרות", אני נתקלת בקושי רב בשל הפער בין המחויבות שלי כלפי התלמיד ל"קוביות הידע" שיבטיחו הצלחה בבגרות לבין הרצון העז לחוות עם התלמיד "למידה משמעותית" ורלוונטית, משימה בלתי אפשרית בפרק הזמן המשותף המוקצב לנו. ההמלצה הראשונית שלי לוועדה בתחום הספרות היא לצמצם משמעותית את היצירות עליהם נבחנים התלמידים בדרך של מבחן בגרות ולהקצות זמן ומשאבים נוספים לטובת "למידה משמעותית" של מרבית היצירות ולהעריכם במסגרת של הערכה חלופית.

# data[].attributes.body
מנסיוני, החכמה היא לנסות ולשבור את הקוביות במוח של התלמידים, להפתיע אותם ולהציג להם חומר שלא יוכלו לשים בשום קופסה, או בכמה קופסאות במקביל. זה מצריך חשיבה "מחוץ לקופסה" שלנו כמובן, משני כיוונים: האחד, כמובן לנסות ולחבר את הידע לעולמם של התלמידים, והשני, ההפוך, לאתגר את התלמידים במשהו ששונה וזר להם אבל מעניין כדי לגרות את סקרנותם.

# data[].attributes.headline
דנה זליקובסקי

# data[].attributes.subject
דנה זליקובסקי

# data[].attributes.body
מתוך הניסיון שלי כמורה לספרות בתיכון נראה לי כי בעיית ההדבקה ניכרת במיוחד  בכל הקשור לשימוש בסיכומים לקראת מבח ן

עיקר הבעיה היא כאשר תלמידים דולים סיכומים מרשת האינטרנט שאינם עולים בקנה אחד עם דרך ההוראה והניתוח שהציג המורה בכיתה.

לדעתי הוראת ספרות צריכה להסתמך כמה שיותר על הידע המדעי הדיספלינרי בשילוב עם תהליכי למידה משמעותיים. אני מאמינה ששילוב זה יתן לתלמידים תחושה טובה יותר של הבנת היצירות הספרותיות (מתוך תהליכי למידה משמעותיים) ושל הבנת ספרות (מתוך הידע המדעי). שילוב זה ישפר את שרשרת העתקה.

# data[].attributes.body
מסכימה עם דבריו של איל. אכן יש לתלמידים קושי להפנים את החומר הנלמד והלמידה שלהם מכוונת מבחן.

לעניות דעתי, חיבור בין תחומי דעת שונים יסייע לתלמיד להפנים את הנלמד. לדוגמא: חיבור בין היסטוריה, אומנות וספרות כאשר נלמד את שירת ימי הביניים. כמו כן, ניתן למצוא נקודות השקה בין ספרות לבין מקצועות נוספים.

המלצה נוספת, בה אני משתמשת כמעט בכל שיעור ,למצוא חיבור בין היצירות הנלמדות לבין נושאים אקטואליים או נושאים שמעסיקים את עולמם של תלמידינו.

# data[].attributes.body
?למה לי לקחת (ללב) ספרות

הספרות מביטה פנימה או החוצה? האם היא רק לעצמה או גם לסביבתה

הסיפור לדורו או הסיפור לדורות

הספרות נוגעת ללב, כאדם הלוחש לנו את חייו. הספרות מביטה בעצמה במראה כדי שתוכל להיות שלמה בהכנסת אורחים לביתה, אך גם מחוברת למכלול החיים סביבה. הספרות  נטועה בשורשי הולדתה אך

צומחת ומגיעה לכל אדם

והמורים תפקידם "לחפור" ולגעת בלב, להביט פנימה והחוצה ....ולהביא את התלמידים

"לחפור ולחפור".

# data[].attributes.body
הניסיון האישי שלי מוכיח כי זכירת חומר, הבנתו לעומק ומתן משמעות לנושאים הנלמדים נובעת לרוב מדרך הלמידה ומאישיותו של המורה.

המלצות לוועדה לשיפור מצב ההוראה בכדי להפוך את הלמידה ללמידה משמעותית הינן לחבר את היצירה לעולמם הקרוב והמוכר של הנוער, לנסות ולמצוא נקודות השקה אשר יצרו אמפתיה, חיבור רגשי והבנה מעמיקה של הנושא תוך למידה חוויתית, מעניינת ומעוררת חשיבה.

# data[].attributes.body
במקצוע הספרות אנו מלמדים פעמים רבות שירים המעלים סיטואציות ברומו של עולם. לא בטוח שהתלמידים יחוו למידה משמעותית אם נלמד את המבנה ומשמעות השיר ,כמו בסיפור בשיעור ההיסטוריה של אייל רם, אלא נדאג לחבר את הטקסט לעולמם האישי, למציאות שלהם כדי ליצור חוויה משמעותית.

# data[].attributes.headline
ישראל ישראלי

# data[].attributes.subject
ישראל ישראלי

# data[].attributes.body
דוגמא להגשה