# data[].attributes.body
És el fet d'abandonar, voluntàriament o per la força, el territori que la persona identifica com a pàtria. Un exemple seria l'exili dels republicans espanyols cap a Francia escapant de les tropes franquistes.

ttp://culturamataro.cat/ca/agenda/article/la-retirada-exili-febrer-1939-2649

# data[].attributes.body
Com es diu al llibre "La maternidad de Elna", La retirada va ser caòtica. La gent va haver de deixar enrrere les seves pertinences als marges dels camins i les carreteres. I no només van perdre les seves possesions, sinó també la seva família, els seus amics...

Pel camí van ser bombardejats pels avions fascistes varies vegades.Quan van ser a França, els van posar en camps de concentració on les condiciones eren terribles. Estaven a la platja, llavors sempre estaven mullats, sense llits i labavos, amb una mala alimentació i aigua salada, és a dir, que no era potable.
ttps://www.flickr.com/photos/lagabata/2492285818

# data[].attributes.body
https://anglophone-direct.com/la-retirada/

# data[].attributes.body
Abans i ara, la gent s'exilia per fugir de conflictes belics i buscar unes millors condicions de vida.
https://www.france24.com/es/20190210-aniversario-80-retirada-refugiados-francia

# data[].attributes.body
Una nit a les onze el seu germà va venir a recollir a la seva família i ella amb un camió que havia aconseguit. El camió anava ple de persones i la gent s'enduia el que podia. Ella es va emportar una mica de roba, menjar i mantes. Llavors un cop a la carretera es van dirigir cap a Figueres, la darrera ciutat espanyola més important abans de la frontera. Els nacionals van bombardejar la ciutat dues vegades. Mentres buscaven al Joan (el seu marit) es van quedar deu dies a un sindicat on van deixar als seus pares. Ella i el seu germà van anar descalços per un bosc fins arribar a un poble on estava el Joan. Remei va sentir molta alegria al retrobar-se amb ell. Al dia següent, van saber que els franquistes es dirigien cap a Figueres, van creuar la frontera. Després van ser portats al camp de concentració d'Argelers.

Hi havia unes tanques altes i una sola entrada on llançaven el pa dins. Els van anar tancant poc a poc. Hi havien 75.000 persones tancades en un espai de tres quilòmetres de llargada per mig d'amplada. Menjaven llegums secs i bacallà salat. No tenien aigua potable, havien de beure aigua salada. Això va provocar trastorns intestinals greus i sense latrines. A finals d'abril, ella i la seva família van ser traslladats al camp de Sant Cebrià. També va descobrir que estava embarassada. Al desembre la van portar a la Maternitat d'Elna.

Durant la seva estada a la maternitat, es va sorprendre molt pels bons tractes que li donen, però
també estava preocupada per la seva família ja que els van tornar al camp d'Argelers. El seu pare s'anava quedant cec. El Joan surt a treballar a les mines on es troba als seus dos germans i al germà de Remei. Al Nadal, el personal de la maternitat, va preparar un sopar amb una decoració treballada i els hi van regalar un lot de regal dins d'un bressol. El 5 de gener de 1940 va néixer Rubén, un nen de 3,83 quilos, el fill de Remei. Set dies després del part, el Joan la va venir a veure. A la mare de Remei la van ingressar en un hospital a causa d'una pulmonia.Abans de tornar al camp d'Argelers, l'Elisabeth li va donar la partida de naixement del seu fill, era un apàtrida. La seva mare, el seu pare i el seu marit van morir més tard

# data[].attributes.body
Remei Oliva va sentir una gran pena a l'abandonar la seva casa i el seu taller de moda.

També es va preocupar molt pels seus familiars durant la seva estança a la maternitat perquè ella estava molt ben tractada mentre la seva família no.
Tenia por que mai tornés a Espanya i que el seu fill neixes en el camp perquè sabia que no sobreviuria.

El seu èxit va ser donar a llum a un nen completament sa.

# data[].attributes.body
Remei és una víctima perquè va haver d'abandonar el seu país per aconseguir una millor vida i, un cop a França, va ser maltractada en els camps de concentració. També  perquè el seu fill consta com un apàtrida.

# data[].attributes.body
Ell es va quedar a França. Fins als 21 anys no va tenir el seu nom complet: Rubén Oliva Berenguer. És frances i el primer idioma que va aprendre va ser el català barrejat amb el frances. No va coneixer als seus avis paterns, però de part de mare, va coneixer a la seva àvia que va morir al 1943 d'una malaltia respiràtoria crònica. També va coneixer al seu avi que va morir al 1954. El seu pare va morir als 62 anys de silicosi.

# data[].attributes.body
A finals de gener de 1939, va agafar una muda i va anar cap a la carretera amb les seves companyes. Va caminar de Barcelona cap a Girona. El camí se li va fer molt llarg a causa dels bombardejos i pels morts que no podien enterrar, tenien que deixar-los. En arribar a Girona van trobar un oculista perquè li treies un tros de metralla que tenia a l'ull. A Puigcerdà va trobar a Teófilo (el seu xicot). També van trobar el xicot de la seva companya, la Maria Gil. Tots plegats van passar la frontera i els van emportar al camp de concentració de la platja d'Argelers.

Igual que els altres, no tenien ni menjar ni aigua. Van trobar un pot que servia per a tot. Uns mesos, els van posar una barraca de fusta i unes dutxes amb aigua freda perquè la gent es moria per falta d'higiene. Els senegalesos sempre vigilaven, i si algú s'atrevia a sortir li llençaven un cavall al damunt. Quan s'adormien els gendarmes, robaven pa i bacallà. Tenien molts problemes d'higiene i els francesos els ignoraven, l'únic que podien fer era deixar-los morir. Un any després, van protestar i els van traslladar a Sant Cebrià. Es va alegrar del canvi ja que estava embarassada i no volia que el seu fill moris. Quan portava set mesos d'embaràs, la van portar a la Maternitat, on va conèixer a Joana Pasqual i al seu marit.

En arribar a la maternitat, María va voler ajudar i ho va fer rentant la cuina. El 24 de març de 1940 va néixer el seu fill Felipe. Mentre es recuperava del part, va ajudar rentant nens. Així va estar dos anys i mig fins que va anar a Mèxic a reunir-se amb el seu marit però quan va arribar es va trobar a una altra dona que estava esperant un fill de seu marit. No el va voler veure més.

# data[].attributes.body
María es va sentir molt angoixada quan va haver d'abandonar als cadavers dels seus amics i coneguts.

També quan veia gent suïcidant-se al mar del camp.
Va sentir molta ràbia perquè no podia revelar-se contra les injustícies dels gendarmes.
La seva por va ser que el seu fill naixés en aquells camps.
El seu èxit és haver donat a llum un nen sa.

# data[].attributes.body
Maria García és una víctima perquè va haver d'exiliar-se del seu país d'origen per buscar unes millors oportunitats, on va veure amics i companys morts. A França, va ser maltractada en els camps de concentració francesos. A més, el seu fill consta com un apàtrida.

# data[].attributes.body
El 10 d'octubre de 1942 ell i la seva mare van arribar a Veracruz, Mèxic. Al 1962 va visitar al seu pare i va tenir l'oportunitat de conèixer els seus quatre mig germans amb els que no te una mala relació perquè ell sap que no tenen culpa del que va passar amb els seus pares. Quan era petit, no es va sentir diferent als altres en classe perquè la majoria també eren fills d'exiliats espanyols. D'adolescent, va ser membre actiu de les joventuts socialistes. Va estudiar enginyeria a la UNAM. Al 1967 es va casar amb una noia amb qui va tenir 4 fills.

# data[].attributes.body
(Joana Pasqual és un pseudònim per amagar la seva identitat) El seu marit era metge i tinent de l'exèrcit republicà, va iniciar la retirada. Just quan va marxar va néixer el seu segon fill, una nena. Van passar sis mesos i un dia  es va presentar una senyora que venia de Perpinyà i li va donar noticies de que el seu marit seguia viu i li va dir on estava. Joana va deixar els seus fills amb els seus sogres i es va anar cap a França. Pel camí, es va trobar amb una família primitiva, li va deixar un llit on hi havien rates fastigoses. Després, i al costat d'aquesta família, es va dirigir a França, on pel camí es va trobar amb un conegut de la seva família el qual la va deixar passar a Perpinyà. El seu marit vivia amagat en una casa d'uns amics forners i li va dir a Joana que volia tornar perquè no tenia
delictes de sang, però la seva dona li va dir que no perquè era molt arriscat. Van viure una temporada amagats i Joana va tornar a quedar-se embarassada. Més tard, se'ls van endur al camp d'Argelers.

Van separar als homes de les dones. El seu espòs es va oferir a netejar les latrines del camp de les dones perquè es veiessin més sovint. Més tard va ser traslladada a la maternitat, on va coneixer a l'Elisabeth.

En la maternitat va començar a treballar a la cuina rentant olles i ajudant a la cuinera. El seu fill, Pere, també va néixer el 24 de març de 1940. El seu espòs estava treballat en una companyia del cos de els trens prop de París. Quan van arribar els nazis a França, Elisabeth va intentar ajudar a les mares jueves i els seus fills, però no podia ajudar sempre perquèhavia de mirar pel bé de la maternitat. Elisabeth va implantar un nou sistema per aconseguir finançar les despeses dels nens. A cada nen li corresponía un padrí a Suïssa perquè envies diners. El comandant del camp, va avisar al seu marit de que els nazis van venir a buscar-lo, i van decidir tornar a Espanya, però el van capturar i tancar a Figueres.

# data[].attributes.body
La seva por, com la de totes, era que el seu fill naixés en els camps.
Els seus èxits van ser haver donat llum a un nen sa.

# data[].attributes.body
Joana Pasqual és una víctima perquè va haver d'abandonar el seu país per aconseguir una millor vida.

Llavors, va ser maltractada en els camps de concentració. A més, el seu fill consta com un apàtridal.

# data[].attributes.body
El preferit de l'Elisabeth, va tornar a Catalunya amb la seva mare. Va anar a vistar a l'Elisabeth a Viena aprofitant el seu viatge de final de curs. A l'homenatge de 2002, Pere va retrobar-se amb els que havien nascut en el mateix lloc que ell.

# data[].attributes.body
Ella va ajudar a néixer a 597 nens entre 1939 i 1944. Va arribar a Espanya el 24 d'abril de 1936 al primer comboi de subministraments. Elisabeth va quedar atrapada enmig de l'ofensiva final de Barcelona. Quan va tornar a Suïssa, es va posar en contacte amb Karl Ketterer, el qual la va posar al comandament de la construcció de la maternitat. Abans d'arribar a Espanya era professora. Elisabeth s'encarregava de recollir a totes les dones embarassades i portar-les a la maternitat. On estaven ben alimentades, tenien bona higiene. Durant la Segona Guerra Mundial es dedicar a amagar nens jueus dels nazis falsicant els seus cognoms. Sabia parlar espanyol perfectament i entenia el català.

# data[].attributes.headline
ELISABETH EIDENBENZ: Angoixes, pors i èxits

# data[].attributes.subject
ELISABETH EIDENBENZ: Angoixes, pors i èxits

# data[].attributes.body
Ella va ajudar a molts nens jueus, però, de vegades, havia de donar-los als alemanys ja que no podia salvar-los a tots perquè sino els alemanys li tancarien la maternitat.
També li va causar molta angoixa haver de tancar la maternitat.
Els seus èxits van ser: La gran quantitat de vides que va salvar, la quantitat de maresque va ayudar a parir i el fet de fundar la maternitat.

# data[].attributes.headline
LES CONDICIONS QUE VAN GAUDIR LES DONES QUE VAN PARIR A LA MATERNITAT

# data[].attributes.subject
LES CONDICIONS QUE VAN GAUDIR LES DONES QUE VAN PARIR A LA MATERNITAT

# data[].attributes.body
Les dones de la maternitat van tenir la sort de:

- Estar en un entorn net, així evitaven problemes de salut.

- No passar fred a l'hivern.

- Estar sota un sostre.

- Estar millor tractades i millor alimentades.

- Gaudir d'una bona companyia.
- Disposar de bressols, llits, infermeres, medicaments perquè els nadons creixessin sans.

# data[].attributes.body
Els inicis de la maternitat d'Elna es remunten a la Associació d'Ajuda als Nens en Guerra que consistia en voluntaris que anaven als territoris en guerra a donar ajudes socials. Rodolfo Olgiati, el secretari general de l'SCI, va anar a Espanya a veure les necessitats territorials més urgents. Aquí Karl Ketterer va ser testimoni dels 400.000 republicans que estaven travessant la frontera francesa. Karl, en veure les condicions en què Parian les dones embarassades, ell i Elisabeth, van trobar una casa abandonada a Brouilla i llavors, van començar a comprar objectes sanitaris. El problema és que estava en males condicions i llavors va demanar recursos econòmics a Suïssa. L'Associació d'Ajuda als Nens en Guerra va reunir 30.000 francs suïssos. Un cop rehabilitada la casa, la mateixa associació li va proporcionar els mitjans i els estris necessaris. Com a prop hi havia un hort i una granja per adquirir fruites i verdures, a més de llet. La roba era facilitada per les campanyes de recollida d'unes associacions dominicals de cercles cristians suïssos i una associació noruega els va donar una màquina de cosir i també els subministrava diners. Les infermeres provenien de l'escola d'infermeres suïssa.

# data[].attributes.body
Elisabeth Eidenbenz

# data[].attributes.body
Karl Ketterer

# data[].attributes.body
Pierre Cérésole

# data[].attributes.body
Rodolfo Olgiati

# data[].attributes.headline
LLOCS PER ON VAN PASSAR ELS REFUGATS I CAMPS DE CONCENTRACIÓ

# data[].attributes.subject
LLOCS PER ON VAN PASSAR ELS REFUGATS I CAMPS DE CONCENTRACIÓ

# data[].attributes.body
Remei Oliva: Barcelona - Girona - Figueres - Llançà - Portbou - Cervera - França (Camp d'Argeles)
María García: Barcelona - Girona - Puigcerdà - França (Camp d'Argeles)
Joana Pasqual: Barcelona - Figueres - Agullana - Perpinyà - (Camp d'Argeles)

# data[].attributes.body
Camp d'Argeles
Camp de Gurs
Camp de Septfonds
Camps de Sant Cebrià de Rosselló i Barcarès
Camp de Vernet d'Ariège
Camp de Rivesaltes

# data[].attributes.attachment_link.title
LE PERTHUS - PORT VENDRES - CAMPO DE BARCARES