# data[].attributes.headline
Цитадель Батуринської фортеці

# data[].attributes.subject
Цитадель Батуринської фортеці

# data[].attributes.headline
Історико-культурний 

# data[].attributes.body
Історико-культурний комплекс «Запорізька Січ» розташований в національному заповіднику «Хортиця» в місті Запоріжжя. Будівництво комплексу почалося в 2005 році. Він являє собою відтворену копію старовинного козацького поселення. Задовго до свого відкриття комплекс встиг стати популярним туристичним об’єктом завдяки зйомкам на цій території російського фільму «Тарас Бульба»

# data[].attributes.headline
На території Чернігі

# data[].attributes.body
На території Чернігівської області велось чимало битв. Ще за часів Київської Русі чернігівські воїни вважалися кращими, а місто Чернігів фактично було столицею стародавньої держави. Тим не менш, велику славу надбали ці землі за часів козацтва. Саме тут був заснований Батурин – столиця гетьманства Лівобережної Україні. Історія міста починається зі зведення Батуринської фортеці на початку 17 століття. У долині річки Сейм Батуринська Цитадель була останнім опорним пунктом і найбільш укріпленою частиною фортеці. З 1669 року Цитадель Батуринської фортеці була представництвом великих вождів української нації – Дем’яна Многогрішного, Івана Самойловича, Івана Мазепи та Кирила Розумовського. Тепер «Цитадель Батуринської фортеці» – це культурна композиція, яка входить до складу Національного історико-культурного музею-заповідника «Гетьманська столиця».

# data[].attributes.headline
Землі, на яких виникло село, були даровані чигиринському підстарості Михайлу Хмельницькому (батьку Богдана Хмельницького) на зламі ХVІ—ХVІІ ст. На стародавньому городищі, було споруджено невелику фортецю, а в ній житлові, господарські та інші будівлі гетьманського двору. Тут проживала родина гетьмана, а також челядь й козацька старшина. Центром був замок площею у 2 га, який розташовувався на мису з крутими схилами, мав оточуючий рів, два яруси валів із ескарпованими схилами, три дерев’яні та одну кам’яну вежі. У 1664 році Суботів було захоплено і зруйновано польськошляхетським військом С. Чарнецького.Руїни замку зберігалися ще до 1830 року і були замальовані у 1826 році художником Сплетсером.У 1830 році залишки замку були розібрані на будівництво Медведівського монастиря.

# data[].attributes.subject
Землі, на яких виникло село, були даровані чигиринському підстарості Михайлу Хмельницькому (батьку Богдана Хмельницького) на зламі ХVІ—ХVІІ ст. На стародавньому городищі, було споруджено невелику фортецю, а в ній житлові, господарські та інші будівлі гетьманського двору. Тут проживала родина гетьмана, а також челядь й козацька старшина. Центром був замок площею у 2 га, який розташовувався на мису з крутими схилами, мав оточуючий рів, два яруси валів із ескарпованими схилами, три дерев’яні та одну кам’яну вежі. У 1664 році Суботів було захоплено і зруйновано польськошляхетським військом С. Чарнецького.Руїни замку зберігалися ще до 1830 року і були замальовані у 1826 році художником Сплетсером.У 1830 році залишки замку були розібрані на будівництво Медведівського монастиря.

# data[].attributes.headline
Дізнатися більше тисни нижче

# data[].attributes.subject
Дізнатися більше тисни нижче

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Землі, на яких виникло село, були даровані чигиринському підстарості Михайлу Хмельницькому (батьку Богдана Хмельницького) на зламі ХVІ-ХVІІ ст.

В історичних джерелах знаходимо: "... Він посів тут Суботівську слободу... і почав був досить розживатись". Тут пройшли дитячі роки майбутнього гетьмана України. У невдалому для польського війська бою з турками і татарами під Цецерою у 1620 р. М. Хмельницький загинув, а його син, Богдан, потрапив у полон.

Повернувшись через два роки, Богдан Хмельницький оселяється в Суботові і починає розвивати господарство, яке залишилося від батька.

Про період 1622-1645 рр. відомості досить скупі. З початком Визвольної війни у 1648 році статус Суботова зазнає значних змін: він стає приміською резиденцією гетьмана України Богдана Хмельницького.

Тут, на стародавньому городищі, було споруджено невелику фортецю, а в ній житлові, господарські та інші будівлі гетьманського двору. Тут проживала родина гетьмана, а також челядь й козацька старшина.

Центром був замок площею у 2 га, який розташовувався на мису з крутими схилами, мав оточуючий рів, два яруси валів із ескарпованими схилами, три дерев'яні та одну кам'яну вежі.

Археологічні дослідження свідчать про два етапи в будівництві замку, хронологічні рамки яких визначаються життям та діяльністю Михайла та Богдана Хмельницьких. Перший: кінець ХVІ ст. - 1620 рік, коли Суботів був власністю М. Хмельницького, який закладає фундаменти замкових укріплень. Другий: 1622-1657 роки, коли Б. Хмельницький продовжує спорудження укріплень, використовуючи свої знання в галузі фортифікації, яких він набув у Франції.

Початок 1650-х років приносить якісні зміни в архітектуру замку: споруджуються будівлі із каменю та цегли. Це будинок гетьмана,оборонна вежа, Іллінська церква. Вони повинні були викликати у іноземних гостей і послів повагу до господаря гетьмана України, а відтак до всієї держави. Посередині замчища стояв величний кам'яний палац.

У 1664 році Суботів було захоплено і зруйновано польськошляхетським військом С. Чарнецького.

Руїни замку зберігалися ще до 1830 року і були замальовані у 1826 році художником Сплетсером.

У 1830 році залишки замку були розібрані на будівництво Медведівського монастиря.

Тарас Шевченко. Богданові руїни у Суботові. 1845. Папір, акварель.
Пам'ятка археології - багатошарове поселення-замчище Б. Хмельницького (держ. реєстр. № 4282) - розташована на південний схід від сучасного центру села по вул. Музейній. Вона займає високий природно укріплений мисоподібний виступ корінного берега, утворений ярами і долинами річки Тясмин та її притоки Суби. Мис оточений з заходу, півночі та північного сходу крутими схилами, які височіють над заболоченою заплавою. З напільного, менш захищеного боку, замчище оточували два ряди штучних дерево-земляних укріплень - ровів та валів з частоколом. До наших днів залишки рову простежуються лише по сучасній вул. Музейній. У плані пам'ятка неправильної прямокутної форми, орієнтована довгою віссю по лінії ПдЗх-ПнСх, довжина 175 м, ширина - від 80 до 125 м. Загальна площа - близько 2 га. Археологічні матеріали свідчать про те, що територія сучасного замчища була заселена ще у давнину - тут існувало природно укріплене поселення за доби бронзи (ІІ тис. до н.е.), раннього залізного віку (VIII-III ст. до н.е.) та слов'яно-руського часу (кін. IX - поч. X ст.).

Зараз приблизно 1/2 території замчища (Зх та Пн частини) знаходиться на балансі Національного історико-культурного заповідника "Чигирин". На цій ділянці розташовані музеєфіковані залишки кам'яного фундаменту оборонної вежі, діюча криниця та етнографічний комплекс з двох хат ХІХ ст. Решта території пам'ятки зайнята кількома селянськими домоволодіннями, які були приватизовані всупереч пам'яткоохоронному законодавству.

Дослідження замчища Б. Хмельницького у с. Суботів були розпочаті ще у 50-х рр. минулого століття. Продовжилися дослідження на початку 70-х років, для цього при Інституті археології АН УРСР було створено спеціальну Суботівську середньовічну експедицію (керівники - Р.О. Юра та П.А. Горішній). Наступний етап дослідження пам'ятки припадає на 1990-1991 рр. У цей час на замчищі працював Суботівський загін Чигиринської археологічної експедиції ІА АН УРСР (керівник - П.А. Горішній), який у різні часи очолювали: М.П. Кучера, В.І. Клочко, Ю.В. Павленко.

Основною метою археологічних досліджень попередніх років на замчищі було виявлення і дослідження залишків палацу гетьмана Б. Хмельницького, згадки про який містяться у історичних джерелах. Незважаючи на те, що було розкопано близько 2500 м2, тобто приблизно 1/8 площі пам'ятки, жодного об'єкта, який можна було б ототожнити з залишками гетьманського будинку, так і не було виявлено. Проте в результаті цих розкопок виявлені інші об'єкти середини XVII ст., що пов'язані з часом функціонування замчища Б. Хмельницького: підвал мурованої з каменю та цегли споруди (оборонна вежа-донжон?), кам'яні підмурки дерев'яної в'їзної вежі, дві землянки, курінь-вартівня, господарчі споруди та близько 10 господарських ям. Знахідки репрезентовані переважно виробами з кераміки: різноманітний посуд, кахлі, фрагменти полив'яної черепиці та жолобчастої цегли.

Відновилися розкопки на суботівському замчищі Б. Хмельницького влітку 2008 року. Вони проводились експедицією Черкаської археологічної інспекції згідно з державною програмою "Золота підкова Черкащини", яка покликана зберігати історичну забудову міст та об'єктів історико-культурної спадщини Черкаської області.

На жаль, нові розкопки на суботівському замчищі Б. Хмельницького так і не виявили залишків гетьманського палацу. Проте досліджено ще ряд господарських об'єктів, які відносяться до часу його функціонування (40-60 рр. XVII ст.). Знахідки архітектурно-будівельних деталей, таких як цегла, черепиця, поліхромні кахлі побічно свідчать про існування на території замчища капітальної споруди на кшталт гетьманського палацу. І якщо ці знахідки не пов'язані з уже виявленим об'єктом, який дослідники ідентифікують як вежа-донжон, то шанси знайти будинок гетьмана зростають разом зі збільшенням дослідженої площі пам'ятки.

Сьогодні, відвідавши замчище Богдана Хмельницького, ви побачите кам'яні фундаменти оборонної вежі, над якими збудовано захисний павільйон з розміщенням у ньому експозиції знахідок, що були зроблені археологами під час попередніх розкопок.

Посилання на текст 1, посилання на текст 2.

Перелік козацьких організацій України, які сприяли відбудові Замчища:

Захисний павільон над розкопками:

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
охотники за кладами

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
спрятать клад

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
поиск тайника

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
найти тайник

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
спрятать тайник

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
прохождение квеста

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
геодезические знаки (реперы)

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
охотники за реперами

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
достопримечательные места

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
достопримечательности украины

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
gps ориентирование

# data[].attributes.attachment_link.title
Замчище Б.Хмельницького в с.Суботів

# data[].attributes.attachment_link.description
Землі, на яких виникло село, були даровані чигиринському підстарості Михайлу Хмельницькому (батьку Богдана Хмельницького) на зламі ХVІ-ХVІІ ст. В історичних джерелах знаходимо: "... Він посів тут Суботівську слободу... і почав був досить розживатись". Тут пройшли дитячі роки майбутнього гетьмана України. У невдалому для польського війська бою з турками і татарами під Цецерою у 1620 р.

# data[].attributes.headline
Чигирин, відомий з п

# data[].attributes.body
Чигирин, відомий з початку XVI ст., найбільшого розквіту досяг за часів Б.Хмельницького, коли місто стало першою гетьманською столицею України. Чигиринська фортеця, що була стрижнем фортифікаційних споруд міста, як писав П.Алепський в 1655 р. "… не мала собі рівних у всій країні козаків". Своє політичне і військове значення Чигирин втратив після зречення П.Дорошенком гетьманства, і, як наслідок, був повністю зруйнований в результаті Чигиринських походів 1677-78 рр. П.Дорошенко, останній гетьман Чигирина, проводячи військову реформу, напевне, приділяв увагу і удосконаленню фортифікаційних споруд своєї резиденції, на що вказують назви деяких об’єктів Чигиринської фортеці – бастіон Дорошенка і рови Дорошенка

# data[].attributes.headline
Бастіон Дорошенка ви

# data[].attributes.body
Бастіон Дорошенка виявлений і досліджений археологічними експедиціями 1989-1994 рр. на основі т.зв. "планів П.Гордона. Бастіон Дорошенка на "планах Гордона" фігурує під назвами "Мурована в’язнична вежа Дорошенка". Коли П.Дорошенко став одноосібним гетьманом України обох берегів Дніпра, за його наказом московських полонених воєвод, не кажучи про рядових стрільців, "почали пачками звозити до Чигирина". На січень 1669 р. в місті перебувало 75 військовополонених росіян, в тому числі 20 воєвод. І перебували вони не деінде, а саме у "верхнем городе", тобто, у фортеці. В замку була тюрма загальновійськового призначення. Але vip-персони, тобто, московські воєводи, напевне, утримувались саме в бастіоні Дорошенка, тим паче, що його конструктивні особливості, як це буде показано нижче, дозволяли це зробити. Саме тому, ця споруда отримала назву "Дорошенкова тюрма". Бастіон Дорошенка був найпотужнішою спорудою Чигиринської фортеці, що обумовлювалось його місцем розташування: гармати бастіону могли контролювати не лише підступи до замку з напольної сторони, а й підступи до міста, розташованого під горою.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Патріоти Черкащини

# data[].attributes.attachment_link.title
Чигирин. Богданова гора

# data[].attributes.headline
Фортеця у Меджибожі, зведена між річками Південний Буг і Бужок,  –  одна з найбільших і найдавніших фортифікаційних споруд України

# data[].attributes.subject
Фортеця у Меджибожі, зведена між річками Південний Буг і Бужок,  –  одна з найбільших і найдавніших фортифікаційних споруд України

# data[].attributes.body
Перші древньоруські укріплення на місці нинішньої фортеці були зведені ще до монгольського нашестя, проте в середині ХІІІ століття вони були знищені за наказом монголів. Ослаблені протистоянням з Золотою Ордою галицько-волинські землі в XIV століття підпадають під владу литовських князів. Меджибіж стає королівським замком, який передавався у володіння прикордонним старостам, що повинні були стримувати наскоки татар. І вже у 1516 році у Меджибожі був мурований замок. З 1540 року (майже на 200 років) Меджибіж стає власністю шляхтичів Сенявських, які зводять на території фортеці в 1564 році костьол і продовжують її укріплювати. Завдяки цьому у 1566 році Меджибіж витримав облогу татарського війська, а ще через п’ятдесят років мури Меджибожа, товщина стін якого подекуди сягала 4 метрів, не змогло взяти кримське військо. На початку ХVІІІ ст. Меджибіж постраждав від місцевого населення, коли повстанці у 1702 р. обложили замок. З 1730 року містом володіли Чарторийські, а у 1831 їх майно було конфісковано за участь в польському повстанні, з того часу в замку були так звані «таборові збори» (казарми).

# data[].attributes.attachment_link.title
Меджибожская крепость,  7 чудес Украины.

# data[].attributes.attachment_link.title
Сем чудес Украины: Хортица

# data[].attributes.headline
ЧИГИРИНСЬКА ФОРТЕЦЯ

# data[].attributes.subject
ЧИГИРИНСЬКА ФОРТЕЦЯ

# data[].attributes.attachment_link.title
ЧИГИРИНСЬКА ФОРТЕЦЯ НА ЗАМКОВІЙ ГОРІ. БАСТІОН ДОРОШЕНКА

# data[].attributes.headline
ЧИГИРИНСЬКИЙ ЗАМОК

# data[].attributes.subject
ЧИГИРИНСЬКИЙ ЗАМОК

# data[].attributes.body
на мапі

# data[].attributes.attachment_link.description
Найти информацию о местных компаниях, посмотреть карты и получить указания о маршруте в Картах Google.

# data[].attributes.headline
Замчище Б.Хмельницького на мапі

# data[].attributes.subject
Замчище Б.Хмельницького на мапі

# data[].attributes.attachment_link.description
Найти информацию о местных компаниях, посмотреть карты и получить указания о маршруте в Картах Google.

# data[].attributes.attachment_link.title
Кам'янець-Подільська фортеця. Україна. Моя країна

# data[].attributes.headline
До складу Кам’янецької фортеці входять одинадцять башт, кожна з яких має свою назву й історію.

# data[].attributes.subject
До складу Кам’янецької фортеці входять одинадцять башт, кожна з яких має свою назву й історію.

# data[].attributes.body
Так, найвища башта названа Папською тому, що була збудована на кошти, надіслані Папою Римським Юлієм II. Ще її називають Кармелюковою, бо в ній тричі був ув’язнений український народний герой Устим Кармелюк. У Чорній (кутовій) башті знаходиться криниця завглибшки 40 м і діаметром 5 м, видовбана у скелі.

У підземеллях Замкового комплексу відкрито експозиції, що відтворюють сторінки його історії. У західному бастіоні реконструйовано панораму оборони замку 1672 р. під частурецької навали. У східному бастіоні розміщено експозицію, присвячену історії легкої метальної зброї на Поділлі, де відвідувач може вистрілити з арбалета, відчувши себе середньовічним воїном. До нашого часу збереглася система ходів і казематів.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Олесь - Власні відео

# data[].attributes.attachment_link.title
Кам'янець Подільська фортеця

# data[].attributes.headline
Дізнатися більше тисни нижче

# data[].attributes.subject
Дізнатися більше тисни нижче

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Київська брама Глухівських міських укріплень
(вул.Києво-Московська, охоронний номер 630-Н)

Браму у вигляді однопролітної мурованої арки у земляному валу з невеличкими бічними кордегардіями почали будувати 1766 р. під загальним наглядом архітектора А.Квасова на місці дерев'яної фортечної брами. Будівництво завершено 1769 р. коштом державної скарбниці. Пам'ятка знаходиться на території заповідника. Замикає з заходу перспективу головної вулиці - Києво-Московської і грає важливу роль у панорамі заповідника, що розкривається з боку р. Есмань.

Прямокутний в плані обсяг одноповерхової потинькованої мурованої споруди має тридільну структуру, осьову симетричну композицію. У монументальній середній частині - високий арковий проїзд, фланкований спареними колонами римо-доричного ордеру на високих п'єдесталах. Колони несуть масивний розкрепований антаблемент з рельєфними тригліфами і гладенькими метопами. Вінчає фасад трикутний фронтон, у тимпані якого є кругле вікно.

Обабіч центрального аркового проїзду є два бічні проходи для пішоходів, значно вужчі і нижчі. Вони, як і центральний, перекриті циліндричними склепіннями. Прямокутні в плані приміщення кордегардії мають плоскі перекриття по дерев'яних балках.

Архітектурні форми пам ' ятки притаманні ранньому класицизмові з ремінісценціями бароко: застосовано спарені колони, рустовані пілястри, розкреповані карнизи і фронтон, а також круглу скульптуру (не збереглася, лишилися лише п'єдестали).

Споруда має щипцеві і вальмові дахи, укриті покрівельною сталлю по дерев'яних кроквах. 1804 р. було знесено земляні вали фортеці і за проектом чернігівського губернського архітектора А.Карташевського прибудовано з боків аркові проходи для пішоходів і нові великі кордегардії.

Пам'ятка зазнала руйнувань під час Другої світової війни. Остання реставрація - 2007 р.

Брама стоїть посередині частково збереженого західного фронту міських укріплень і надає осмисленості й історичної глибини формам рельєфу, які лише завдяки її наявності сприймаються залишками давньої фортифікації.
Інші фото Київської брами Глухівських міських укріплень

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
пам’ятки архітектури національного значення

# data[].attributes.attachment_link.title
Київська брама Глухівських міських укріплень

# data[].attributes.attachment_link.description
Браму у вигляді однопролітної мурованої арки у земляному валу з невеличкими бічними кордегардіями почали будувати 1766 р. під загальним наглядом архітектора А.Квасова на місці дерев'яної фортечної брами. Будівництво завершено 1769 р. коштом державної скарбниці. Пам'ятка знаходиться на території заповідника. Замикає з заходу перспективу головної вулиці - Києво-Московської і грає важливу роль у панорамі заповідника, що розкривається з боку р.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
KARPATY.LOVE - Відпочинок в Карпатах | Інформаційно-туристичний сайт

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Плин часу не зупинити. Він безжально крокує вперед, спалюючи все на своєму шляху та залишаючи за собою гори попелу. Ті, кому вдається вціліти в божевільному вирі історії, стають справжніми легендами. Кам'янець-Подільська фортеця, без жодного сумніву, одна із таких. Його величність час немов помилував замок, дозволивши йому непорушно стояти на своєму місці. За все своє існування твердиня не побоялася жодного із ворогів, не страшним виявився і час. Благословенна божою благодаттю, фортеця більше тисячі років - незмінний сторожовий на варті життя та спокою своїх горожан.

Твердиня знаходиться серед історичної частини міста, що також роками залишалася незмінною. Саме через це місто називають музеєм під відкритим небом. Разом із замком місто є частиною Національно історично-архітектурного заповідника "Кам'янець". Сама фортеця внесена до Списку пам'ятників світової спадщини ЮНЕСКО і входить до 7 чудес України.

Минув вже той час, коли стіни фортеці були неприступними та закритими. Зараз вона відкрита для усіх охочих і радо зустрічає дорогих для неї гостей. Місто ж може похвалитися будівлями далекого ХІ ст. та найстарішою ратушею на території України, зведеною у ХV ст.

Вид на Кам'янець-Подільську фортецю

Факти з історії легендарної фортеці

Коли саме була зведена перша оборонна споруда на цьому місці, точних даних немає. Вчені досі сперечаються на цю тему. Одні схиляються до ІХ ст., інші - до ХІ ст. Єдине, в чому вони сходяться, це те, що в ХІ ст. на цьому місці стояв дерев'яний частокіл, що оберігав частину Галицько-Волинського князівства. Після масштабної пожежі у ХІІІ ст. дерево прийшлося замінити на камінь. Щоправда така новація зовсім не вберегла місто від жорстокого хана Батия. У 1240 році він зумів знищити половину населення міста та поневолити на довгих сто років вцілілу частину. 1362 рік - кардинальний поворот в історії фортеці. Від чужинців її рятує великий литовський князь Ольгред, що під Синіми водами вщент розбиває лютих недругів. Відтак, замок переходить у власність п'ятьох братів, племінників князя: Костянтина, Федора, Бориса, Юрія та Олександра. Замок дістає друге дихання. Розпочинається масштабна реконструкція, на яку всім миром скидаються небайдужі. Серед них купці та шляхтичі, римські папи. Ті пожертви носили назву "Милостиня Святого Петра". Це були найкращі часи для замку, він набуває сучасних рис. Коли останній із литовський власників твердині князь Вітовт помирає, між його спадкоємцями точиться неперервна міжусобна боротьба. Таким чином фортеця переходить до "лівих" польських рук. По 1793 рік Кам'янець-Подільська фортеця стає стратегічним королівським містом, центром польського воєводства.

Після Польщі у право власності вступила Російська Імперія, яка володіла Кам'янцем до приходу СРСР.

Після російсько-турецької війни 1809-1812 рр. Південні кордони імперії значно розширюються, а Кам'янець-Подільська фортеця втрачає свою оборону функцію. Тому в уявленні росіян фортеця була потрібнішою для обмеження чужої волі.

Панорама Кам'янець-Подільської фортеці

Тільки в період І Світової війни замок повертає собі статус стратегічного оборонного пункту. Тут розміщувався штаб Південно-Західного російського фронту.

Громадянська війна принесла смуту на українські землі та зробила Кам'янецьку фортецю так званим трофеєм то для німців та австрійців, то для українців та більшовиків. За всю свою нелегку та величну історію Кам'янець тільки на один раз став українською столицею. Це сталося у 1919 році, коли уряд УНР капітулював із Києва.

Вже у 1928 році радянська влада відчула вагомість Кам'янецької фортеці і зробила її історико-культурним заповідником.

На жаль, заповідні стіни не змогли вистояти проти бойових дій ІІ Світової війни.

Варто зауважити, що замок за все своє існування тільки два рази піддавався ворогові. Це було під час монголо-татарського іга в 1240 році та польсько-турецької війни 1672-1676 рр. Тоді місто добровільно здалося в турецькі тенета. Всього 27 років знадобилося історії для того, щоб повернутися місто християнам.

Архітектура Кам'янець-Подільської фортеці

Аналогів Кам'янець-Подільській фортеці немає в усій Європі. Природний ландшафт та непосильний людський труд створили з твердині недосяжну мрію. Знаходиться вона на так званому півострові, оточеному з трьох боків стрімкими скелястими обривами та річкою Смотрич. Від того і говорять що замок ніби "побудований Божою рукою". Вхід до міста обороняли Польська та Руська брами. Якщо було помічено ворога, миттєво наповнювався водою каньон. Така несподівана лінія оборони робила замок недосяжним ще більше.

Внутрішній двір Кам'янець-Подільської фортеці

Всю фортецю поділяють на Старий та Новий замок.
Старий замок знаходиться в самому серці твердині. Його загальна площа складає 1,5 га. За формою нагадує неправильний чотирикутник, по периметру якого розміщено аж 11 веж. На південь, ліворуч від ходу знаходяться: Папська, Тенчинська, Ляська та вежа Ковпак; із заходу вистроїлися в ряд: Західна, Денна, Нова (Велика) вежі; праворуч від входу, з північного боку Північний та Південний бастіони, вежа Рожанка, Водяна, Лянцкоронська, Комендантська, Чорна вежі.

Папська вежа

Унікальна за формою, та історією Папська вежа була зведеною за гроші, надані Папою Римським Юлієм ІІ у 1515 році. 1-2 поверх вежі - квадратної форми, 3-4 восьмигранника, останній 5 - циліндричної форми. Знаменита вежа ще й тим, що за її стінами тричі відбував покарання лідер селянського повстання Устим Кармелюк.

Папська вежа, Кам'янець-Подільська фортеця

Вежа Ковпак

Побудована вежа на початку ХVІ ст. Назва її виникла від конусної форми даху. Вежу переробляли у 1544 році - були оброблені фасади, укріплений фундамент і винесений на зовні вхід башти. Тоді вежа була значно вищою, але внаслідок польсько-турецької війни, вона зберегла висоту тільки 22 метри.

Тенчинська вежа

Зведена в ХV ст., вежа отримала назву від жителя Кам'янця, краківського каштеляна Яна Тенчинського. Він був особою поважною і відповідав за нормальне функціонування міста та його оборону. Всього на три четверті вежа належить до Старого замку. Її 5 поверх більший за основу майже на метр. Такий ефект забезпечують надійно збудовані кронштейни. Неймовірно, але фанатичне бажання убезпечити замок привело до того, що вежу майже на 4 яруси засипали землею. Сама вежа має висоту 21 метр.

Ляська (Біла) вежа

Ляська вежа за формою циліндрична та має 4 яруси. Така дивна назва пов'язана із тим, що тут колись зберігали коштовності єпископа. Над дерев'яним входом до вежі знаходиться мудрий та повчальний надпис: "Вірний друг більш рідкісний над фенікса". У середині ХVІ ст. башту відновили, залишивши бойовим тільки верхній поверх. Фасад майстерно поштукатурили та полагодили внутрішні сходи. Ляська вежа одна із найвищих, її висота - 22,5 метри.

Ляська башта, Кам'янець-Подільська фортеця

Денна вежа

Найстаріша з усіх веж, приблизний час зведення у ХІІ ст. Це прямокутна споруда з величезною кількістю бійниць. У ній відсутній дах, замість нього нагорі знаходиться надбудова з дерева з трампліном, по якому передавали різноманітні знаряддя. Воно передавалося на наступну Нову вежу.

Нова (Велика) вежа

Найбільша та найстратегічніша вежа в усьому замку. Вона практично знаходиться із зовнішньої сторони замку, прикріплена тільки до однієї стіни замку. Це забезпечувало більше успіху та переваги під час бойових дій. Її архітектор І. Претферс зробив їз вежі справжню бойову "машину". З Денної вежі проводилося спостереження, а з Нової - безпосередньо головні бойові дії. Під час польсько-турецької війни туркам вдалося підірвати Велику вежу, що і забезпечило їм остаточну перемогу.

Західна вежа

Її творцем є також Претферс. Невеличка Західна вежа забезпечувала оборону вразливої сторони замку з Заходу. Вона також була в так званому "тандемі" з Новою вежею.

Чорна (Східна) вежа

Неприступною та грізною Чорна вежа була для всіх ворогів. Її стіни прикрашає філософський надпис, з якого все зрозуміло: "1544, Боже, тобі єдиному хвала. Йов Претвеч, архітектор". Символом непокори та незламності, служать два вмуровані в стіну ядра. Неодноразово, вежу відновлювали від численних ворожих "побоїв", та одного разу будівля стала осередком мужності та безстрашшя. Коли місто капітулювало перед турками, один із воєнних ватажків, що саме керував Чорною вежею, підірвав склад пороху в середині кам'яниці. Це був так званий протест проти здачі міста в полон, під час якого загинуло 500 побратимів ватажка.

За формою вежа п'ятикутна з шатровим накриттям. В середині вежі знаходиться колодязь, глибиною 40 метрів. Відра з водою витягали за допомогою величезних дерев'яних колес, діаметром 4,5 метра.

Колодязь, Кам'янець-Подільська фортеця

Ланцкоронська вежа

Вежа зведена за кошти польського голови єпископів усієї держави Яна Ляського. Свідченням цього є власний герб Ляського з південного боку стіни. Це викладений з каменю "Кораб" - вітрильний корабель з єпископською митрою. В цій вежі є одна особливість - виступ верхнього ярусу у вигляді конуса-купола. Висота вежі 15 метрів.

Комендантська башта

Вежа має циліндричну форму з конусним накриттям. Вона височіє над господарськими будівлями з північного боку. Споруда була місцем огляду навколишньої території керманичами війська. Також велося активне спостереження за шляхом до замку, для цього була організована додаткова охорона. На сьогодні висота вежі 9 метрів.

Комендантська башта, Кам'янець-Подільська фортеця

Башта Рожанка

Меценатом споруди став єпископ Креслав з Курозвенок. Вежу за його кревні звели в 1505 році. Про це свідчить табличка на стіні. Три четверті вежі розташовані ззовні від основних стін. В українській мові є таке слово "наріжний" в значенні зовнішній, ймовірно назва башти пов'язана з цим словом.

Водяна вежа

Водяна вежа була поєднана з вежею Рожанкою, таємним тунелем, про який було відомо тільки комендантові. Знаходиться будівля в долині річки Смотрич, тобто за межами замку. Якщо місто перебувало в облозі, то Водяна вежа повинна була забезпечити місто чистою водою.

Західний бастіон Кам'янець-Подільської фортеці

Південний та Північний бастіони

Нова фортеця була зведена для збільшення оборонної здатності замку. Нові мури були зведені згідно останніх голландських технологій побудови укріплень архітектором Т. Шомбергом у ХVІІ ст. Укріплюють стіни по боках два бастіони - Південний та Північний. Новий замок - ціла система оборонних ровів та валів, тому для того, щоб потрапити на територію Старого замку, було зведено підвісний міст. Мабуть стіни добре виконували свою захисну роль, бо на відміну від Старого замку, знаходяться в жалюгідному стані.

Новий замок, Кам'янець-Подільська фортеця

Боргова яма

Не лякайтеся, коли вам на очі потрапить закривавлена людина під землею. То муляж боржника, який знаходиться в так званій борговій ямі. А поруч нього ціла купа монет, які добрі люди вкидають не для викупу. То туристи вірять, що, якщо вкинути до ями монетку, назавжди забудеш про борги.

Боргова яма, Кам'янець-Подільська фортеця

Легенди замку

Одна із найкрасивіших легенд про фортецю розповідає про похід турків на Кам'янець-Подільський. Турецький султан Осман ІІ переміг Хотин і вже готувався "накласти лапу" на Кам'янецький замок. Для цього взяв з собою 200 тисяч війська. Чи то неприступність замку налякала володаря, чи навпаки, заворожила, та не міг він відвести погляду від фортеці. Султан запитав у свого вірного слуги: "- Хто звін такий дивовижний замок?" Слуга, вражений не менше султана, відповів:"- Сам Аллах приклав сюди руку!" Осман ІІ відповів: "- Тоді самому Аллахові і завойовувати це місто!" - і, повернувши свої війська, покинув ці землі назавжди.

Більше легенд, моторошних та красивих, можна почути безпосередньо з уст екскурсоводів.

Уже передбачено Кам'янець-Подільська фортеця стала знімальним майданчиком для культових фільмів. Серед них:

"Тарас Бульба";

"Циганка Аза";

"Балада про доблесного лицаря Айвенго";

"Народжені бурею";

"Яса;

"Щорс";

"Співробітник ЧК".

Через свою красу та неповторність Кам'янецьку фортецю називають квіткою на камені, що з плином часу стає все ціннішою та величнішою. Не упустіть шанс відчути себе "маленьким загарбником" неприступної фортеці.

Відвідуючи Кам'янець-Подільську фортецю радимо також завітати до Хотинської фортеці, яка теж багата своєю історією та не залишить Вас байдужими.

Часто цікавляться в категорії: Замки та фортеці

# data[].attributes.attachment_link.title
Кам'янець-Подільська фортеця

# data[].attributes.attachment_link.description
Плин часу не зупинити. Він безжально крокує вперед, спалюючи все на своєму шляху та залишаючи за собою гори попелу. Ті, кому вдається вціліти в божевільному вирі історії, стають справжніми легендами. Кам'янець-Подільська фортеця, без жодного сумніву, одна із таких. Його величність час немов помилував замок, дозволивши йому непорушно стояти на своєму місці.

# data[].attributes.attachment_link.description
Найти информацию о местных компаниях, посмотреть карты и получить указания о маршруте в Картах Google.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Євгеній Козак

# data[].attributes.attachment_link.title
Батурин, віртуальна екскурсія

# data[].attributes.headline
Цитадель Батуринської фортеці

# data[].attributes.subject
Цитадель Батуринської фортеці

# data[].attributes.body
на мапі

# data[].attributes.attachment_link.description
Найти информацию о местных компаниях, посмотреть карты и получить указания о маршруте в Картах Google.

# data[].attributes.headline
Меджибізький замок

# data[].attributes.subject
Меджибізький замок

# data[].attributes.body
на мапі

# data[].attributes.attachment_link.description
Найти информацию о местных компаниях, посмотреть карты и получить указания о маршруте в Картах Google.

# data[].attributes.headline
Київська брама Глухівських міських укріплень

# data[].attributes.subject
Київська брама Глухівських міських укріплень

# data[].attributes.body
Єдина збережена споруда Глухівської фортеці, один з чотирьох колишніх в’їздів на територію старого міста.

Земляна фортеця була закладена старостою новгород-сіверським А. Пісочинським у 1635 р. на місці давньоруського городища. Значно розширена у 1685 р. Коли Глухів став гетьманською резиденцією, фортецю реконструювали, і в 1766-69 рр. спорудили з каменю Київські і Московські в’їзні ворота. Проте вже до початку XIX ст., згідно з проектом перепланування міста, фортеця була ліквідована, Московські ворота розібрані. Крім Київських воріт, збереглися тільки фрагменти оборонної лінії вздовж вул. Валова

# data[].attributes.attachment_link.description
Найти информацию о местных компаниях, посмотреть карты и получить указания о маршруте в Картах Google.

# data[].attributes.headline
Полтавська фортеця – комплекс фортифікаційних споруд і оборонних об'єктів довкола Полтави. Існувала у XVII–XVIII століттях. Була заснована 1608 року Станіславом Жолкевським на межі Дикого поля – в Полтаві, на правому високому березі річки Ворскли

# data[].attributes.subject
Полтавська фортеця – комплекс фортифікаційних споруд і оборонних об'єктів довкола Полтави. Існувала у XVII–XVIII століттях. Була заснована 1608 року Станіславом Жолкевським на межі Дикого поля – в Полтаві, на правому високому березі річки Ворскли

# data[].attributes.body
Фортеця була заснована 1608 року польним коронним гетьманом Станіславом Жолкевським у Полтаві, яка була записана «пустою слободою». Оборонні споруди являти собою земляні вали, рови й частокіл. Дослідниця історії Полтави Оксана Коваленко у своїх дослідженнях відзначає, що в періоді приватного володіння міською територією, у 1430-1648 роках – виникла Полтавська слобода і була зведена фортеця. У цей час сформувалися й основні топографічні складові та розпланування Полтави XVIII ст.

За дослідженням істориків, первісні укріплення були дуже архаїчні – у вигляді невеликих земляних бастіонів напівкруглої та простокутної форми в плані, сполучених валами. На розі, приблизно там, де нині стоїть Ротонда дружби народів, був великий, підковоподібного плану бастіон. Певно, найважливіші ділянки оборони посилювалися рубленими дерев'яними баштами. В'їзна брама містилася з північного заходу.

Земляними валами, ровом і частоколом укріпили трикутний у плані мис, що нині зберігся в середмісті й називається Городищем. Він лежить між двома ярами – Мазурівкою і Панянкою. Під час археологічних розкопів тут виявлено рештки поселень скіфської доби (II ст. до н. е.), роменської культури (VIII ст.), великокнязівських часів (Х-ХІІ ст.).

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
PTV Полтавське ТБ

# data[].attributes.attachment_link.title
Подільська вежа

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Фортеця над Ворсклою

Під час екскурсії територією полкового міста Полтави ХVІІ - ХVІІІ століть туристи зможуть обійти територію колишнього форпосту над Ворсклою, оглянути реконструйований чатовий бастіон Подільської вежі; побувати у найдавнішому храмі фортеці - Спаській церкві (1706 р.), козацькій святині - Успенському соборі; помилуватися заворсклянськими далями із пагорбу на Панянці; відчути подих сивини на місці, де колись брала початок літописна річка Лтава, котра дала назву місту; довідатися де були підземелля фортеці; дізнатися про результати археологічних досліджень полтавського осердя та про міфи і факти облоги Полтави у 1709 році. Водночас туристи ознайомляться із життям, побутом, традиціями і звичаями козацької Полтави, традиційними ремеслами, художніми уподобаннями та стравами полтавців. Ось деякі відомі історчні пам'ятки нашого міста.

Подільська вежа - відтворена одна із веж полтавської фортеці початку ХVІІІ століття. У 2009 році вежу відтворенно як оглядовий майданчик, і для того, щоб полтавці та гості міста могли уявити якою була полтавська фортеця.

Соборний майдан, або, як це місце ще називають, Іванову Гору - одну із найстаріших площ древньої Полтави, яка з трьох боків оточена ярами. На її території досліджено найдавніше слов'янське поселення в межах міста.У XVII-XVIII століттях Соборна площа - центральний майдан Полтавської фортеці. Тут розміщалися Успенський собор, торгові ряди, адміністративні будинки, а з східного боку - підковоподібний бастіон, посилений дерев'яною Сампсоніївською вежею. Соборний майдан - популярне місце відпочинку полтавців та головна туристична родзинка міста. На ній розташований Собор Успіння Пресвятої Богородиці- головний кафедральний собор міста, який існує тут з 17-го століття. Спочатку був дерев'яним. 1748 р. Поряд закладено мурований храм. За взірець слугував монастирський Хрестовоздвиженський собор. Новий храм будував Стефан Стабанський на кошти полтавського полковника А.Горленка та полкової старшини. Собор є витвором архітектури бароко доби Гетьманщини. 1934 р. Собор було зруйновано. У 2000 р. Розпочато відбудову собору.

Спаська церква. Досі не відома точна дата зведення такої пам'ятки, як церква Спаса Нерукотворного Образу в Полтаві. Відомою далеко за межами України Спаська церква стала після Полтавської битви 1709 р. Саме тут відбулося урочисте богослужіння на честь перемоги після вирішальної битви зі шведами 27 червня. На ньому був присутнім і Петро І. 1845 р. навколо старої дубової церкви з восьмикутним куполом із ґонту звели кам'яний футляр із залізною банею. Таким чином вирішили зберегти дерев'яну Спаську церкву як пам'ятку історії.

Пам"ятник українському козацтву. На цьому місці у давнину була криниця. А легенда розповідає, що після Полтавської битви у 1709 році у місті почалася моровиця і одному із козаків приснився сон. Явилась дівчина у білому одязі і сказала на цьому місці на узвишші викопати криницю, всі хто вип'ють води з неї, зціляться від хвороби. Прокинувшись козак так і зробив. Викопав криницю і містяни зцілилися від смертоносної хвороби. Криниця була тут до 1838 року, поки з неї не відійшла вода і вона не була засипана. У новітній час на цьому місці відкрито один із перших в Україні пам'ятник українському козацтву.

Полтавський краєзнавчий музей. 1902-1908 роках будувався для полтавського губернського земства. Спорудження будинку розпочато в 1902 році за проетом арх. О.Ширшова у формах псевдоренесенсу. Після критики земців було оголошено конкурс на новий проект. Перемогу здобув В.Кричевський. Саме за його проектом і завершено будівництво. Будинок є взірцем українського модерну. Під час Другої світової війни будинок було спалено, відбудова тривала до 1960 - х років.

Свято-Миколаївська церква знана вже з часів Полтавської фортеці. Остаточно вона побудована 8 травня 1774 року, замість старої дерев'яної церкви. З причини тісноти храму, з західного її боку в 1855 році коштом старости купця Вакуленка була зроблена двоповерхова кам'яна прибудова. На північний захід від церкви, в дуже близькому від неї відстані, знаходилася кам'яна двоярусна дзвіниця, побудована в 1784 році. Під час другої світової війни храм був зруйнований, залишилась тільки кам'яна прибудова. Відбудовувати її радянська влада не стала, і закрила церкву в 1961 році. Після цього в будівлі розташувався художній комбінат. У 1994 році почалося відновлення храму.

Інститутська гора. Один із історичних районів міста знаний як Мазурівка. Входив до складу полтавської фортеці. Саме тут було відкрито у Полтаві перший жіночий навчальний заклад Інститут шляхетних панянок, який і дав нову назву Інститутська гора.

Турагенції і гіди

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
фортеця над ворсклою

# data[].attributes.attachment_link.title
Полтава | Фортеця над Ворсклою

# data[].attributes.attachment_link.description
Під час екскурсії територією полкового міста Полтави ХVІІ - ХVІІІ століть туристи зможуть обійти територію колишнього форпосту над Ворсклою, оглянути реконструйований чатовий бастіон Подільської вежі; побувати у найдавнішому храмі фортеці - Спаській церкві (1706 р.), козацькій святині - Успенському соборі; помилуватися заворсклянськими далями із пагорбу на Панянці; відчути подих сивини на місці, де колись брала початок літописна річка Лтава, котра дала назву місту; довідатися де були підземелля фортеці; дізнатися про результати археологічних досліджень полтавського осердя та про міфи і факти облоги Полтави у 1709 році.

# data[].attributes.headline
За військово-топографічними умовами Городище було найвигіднішим місцем для фортеці.

# data[].attributes.subject
За військово-топографічними умовами Городище було найвигіднішим місцем для фортеці.

# data[].attributes.body
Дуже круті східні й південні схили його укріпили частоколом, а з напільного північно-західного боку (нинішня вулиця Небесної Сотні) викопали рів і насипали вал. Є свідчення, що з півдня фортецю омивала маленька річка Полтавка, що витікала з Мазурівки. Але були у фортеці й недоліки, адже на її території не було проточного джерела води. Тому, трохи згодом, у 40-х роках XVII століття, під орудою коронного гетьмана Станіслава Конецпольського фортецю розширили майже вдвічі, включивши до її складу Мазурівку й частину плато на південний захід від неї. Відповідно і виникли назви фортеці – Стара (первісна частина) і Нова Полтава.
На той час фортеця мала п'ять в'їзних брам: Подільська, Мазурівська, Київська, Спаська, Криловська. Розширення міської території відбувалось і надалі на Монастирську гору, відбувалась забудова схилів балок та знижених ділянок між згаданими горами.
Загалом, фортеця проіснувала, поступово руйнуючись, до 1805 року, коли вали й рови прорізали новорозпланованими вулицями. 1817 року, за розпорядженням генерал-губернатора, вали розкопали, рови засипали й на місці їх проклали бульвари.

# data[].attributes.headline
Подільська вежа

# data[].attributes.subject
Подільська вежа

# data[].attributes.body
на мапі

# data[].attributes.attachment_link.description
Найти информацию о местных компаниях, посмотреть карты и получить указания о маршруте в Картах Google.

# data[].attributes.attachment_link.description
Найти информацию о местных компаниях, посмотреть карты и получить указания о маршруте в Картах Google.