# data[].attributes.headline
רגשות בילדות- מור שרצר

# data[].attributes.subject
רגשות בילדות- מור שרצר

# data[].attributes.body
זו הרגשה מעניינת לחשוב על הילדות שלי בעיניים של מטפלת. פתאום להשוות את עצמי לכל הילדים שאני רואה ופוגשת בעבודה... אני יכולה להעיד שהילדות שלי הייתה טובה ובטוחה, גם בעיניים שלי כילדה וגם בהסתכלות לאחור בתור בוגרת. אני  מול ההורים- ציירתי בית, כיוון שההרגשה מולם תמיד הייתה של מקום יציב ובטוח. מאוד הערכתי אותם ואת דעתם, הרגשתי מוגנת וחופשיה להיות אני.
מול המורים- ציירתי אותי ודמות גבוהה וגדולה. לרוב המורים שהיו לי הרגשתי הערכה. היו מורים שלא התפתחת לי איתם קשר מיוחד או קרוב, אבל אלו שכן- היו משמעותיים עבורי והרגשתי שהם מקום שאני יכולה לשאול ולהרגיש בנוח.
מול החברים- בסביבה הרחבה והגדולה לא תמיד הרגשתי בנוח, אבל פה ציירתי את המעגל הקרוב שלי. תמיד היתה לי הקבוצה המצומצמת (יותר או פחות, תלוי בגיל) שבה הרגשתי בנוח, שמחה ושיש לי מקום.
מול עצמי- חילקתי את זה לחצי, כי תמיד הרגשתי שאני קצת משתנה לפי הסביבה. בבית עם המשפחה, עם החברים טובים- הרגשתי שיש לי כוחות, בעלת מסוגלות, וחשתי ביטחון במי שאני. בסביבה פחות עוטפת, במעגלים רחבים- היו לי הרבה פעמים שאלות שצצו, חוסר ביטחון מסוים...

# data[].attributes.headline
רגשות בילדות - שרון פאיראיזן

# data[].attributes.subject
רגשות בילדות - שרון פאיראיזן

# data[].attributes.body
היה לי מורכב להיזכר בילדות שלי. החיים כל כך עמוסים ומלאים, שאני מרגישה שהרבה דברים מהעבר אני מעדיפה להדחיק ואולי אפילו לשכוח...
בסך הכל בהסתכלות לאחור אני מבינה שהיתה לי ילדות טובה. ההורים שלי דאגו לכל הצרכים שלי ושל אחיי ודאגו שלא יחסר לנו כלום. אך מצד שני בתחושה הפנימית שלי הרגשתי רחוקה מהם...
ציירתי את עצמי מול הוריי כשאנחנו רחוקים כיון שמבחינה נפשית ורגשית תמיד הרגשתי שאנחנו רחוקים והם לא מבינים אותי ולכן גם לא שיתפתי אותם כמעט בשום דבר... ציירתי עננים וציפורים ביני לבין הוריי כיון שהם נתנו לי המון חופש ואחר כך לפעמים הם הצטערו על כך.
את חברותיי ואותי ציירתי בתוך מעגל כדי לסמן שכולנו היינו ביחד, ציירתי את החברות שלי בתוך לבבות, כי אהבתי אותן ועד היום אנחנו בקשר מדהים. שיתפתי את חברותיי בכל הסודות ובכל הרגשות שלי והן ידעו עליי תמיד הכל.
את המורות שלי ואותי ציירתי כאשר המורה גדולה ומחייכת ו"משדרת" אליי ואני קולטת וסופגת ממנה את החומר והידע. אהבתי את המורות שלי והערכתי אותן מאד והרגשתי שיש לי הרבה מה ללמוד מהן.
את עצמי ציירתי מבולבלת עם ידיים על הפנים, בעיקר בגלל התחושה מול הוריי שנתנו לי המון חופש מצד אחד, אך מצד שני קיוו ורצו שאלך בדרך שלהם בדיוק...

# data[].attributes.headline
רגשות בילדות

# data[].attributes.subject
רגשות בילדות

# data[].attributes.body
מורים:
אני זוכרת את ההרגשה של דמויות שגדולות ממני וקצת בלתי מושגות ואת הכבוד שרכשתי להם. ויחד עם זה הרגשתי שאהבו אותי והעריכו אותי.
הורים:
כלפי ההורים הרגשתי את השייכות אליהם וחלק מהמסגרת המשפחתית גם של שאר האחים. הורגשה במיוחד האכפתיות והדאגה כלפיי באופן אישי בתוך המסגרת המשפחתית הרחבה.
חברים:
כלפי החברות הרגשתי חלק מקבוצה שוות ערך. החברים מילאו בעיקר את המקום של המשחק, הכיף והביחד. יש לי הרבה זכרונות ילדות של משחק וכיף עם חברים. יחד עם עיסוק ומחשבה על המעמד החברתי שלי ומקומי בקבוצה. היה לי חשוב להרגיש אהובה ומקובלת.
עצמי:
אני לא כ"כ זוכרת איך הרגשתי כלפי עצמי, לא חשבתי על עצמי ברמה המודעת. התחושה שכן עולה בי כשאני חושבת על כך עכשיו זה תחושה של שתיל קטן שמתחיל לצמוח, עוד לא כ"כ יודע מי הוא ואיזה עץ הוא יהיה.

# data[].attributes.headline
רגשות בילדות - שלומי

# data[].attributes.body
רגשות בילדות - שלומית פסל
החזרה האחורה עוררה אותי למחשבות וזיכרונות רבים.
עצמי- תקופת הילדות חקוקה אצלי כתקופה בונה ומשמעותית של בניית וגיבוש האישיות שלי. אני זוכרת שתוך כדי ההתפתחות והגדילה התעסקתי רבות בחיפוש אחרי דרך ייחודית לי, בחנתי את הסביבה והתמקמתי בה. למדתי את עצמי וביססתי את הביטחון עצמי שלי שעם הזמן הלך וגדל. בעיקר התבוננתי מבחוץ וניסתי להתאים את עצמי לסובב אותי ובמקביל חיפשתי אחר הייחודיות השמורה לי.
הורים - ההורים שלי הם אלו שאפשרו את החיפוש והלמידה העצמית. הם היו עבורי עוגן ומקום בטוח שתמיד אפשר לחזור אליו ולשאוב ממנו כוחות. מקום רגוע ומכיל שלא נבהל במהירות.  ההורים שלי תמיד נתנו לי תחושה שהם חזקים וניתן להישען ולסמוך עליהם ושהם תמיד ידאגו לי ויהיו שם בשבילי. הייתי ילדה מרצה ששואפת להרבות בנחת להורי, השתדלתי להתנהל בצורה נעימה וקשובה אך גם היו דברים שהבנתי שחשובים בעיני ושווים שהתעקש למענם למרות שהם הובילו לחילוקי דעות.
חברות - החברה היתה בראש סדר העדיפויות שלי בתקופה זו. תמיד היו לי חברות והיה לי מעמד טוב בחברה. אני זוכרת הווי חיובי ובילויים רבים מלאים בכיף ושמחה. זכור לי גם שהמקום שלי בחברה העסיק  אותי הרבה.  היה לי חשוב להיות כל הזמן בעניינים ולקחת חלק משמעותי באינטראקציות חברתיות ולקח לי זמן להפנים שמקומי בטוח ושמור עבורי.
מורים - לאורך השנים היה לי יחס טוב איתם. הם העריכו אותי ואת הלמידה שלי ולא היו לי חיכוחים כלשהם. הייתי תלמידה טובה שלא מושכת תשומת לב יוצאת דופן. אני זוכרת גם העצמה שלי מצד חלק מהמורים שתרמה משמעותית לביטחון שלי ביכולותיי.

# data[].attributes.headline
רגשות בילדות- שירה זאדה

# data[].attributes.subject
רגשות בילדות- שירה זאדה

# data[].attributes.body
זו הייתה מטלה מאוד לא פשוטה בשבילי בגלל שתי סיבות- הראשונה, אני גרועה בציור ושונאת לצייר והשנייה היא שאין לי המון זכרונות מהילדות, אני לא בן אדם שאוהב להתעכב על דברים.
מורים- אני באמת לא זוכרת אותם, הצלחתי להיזכר בשמות של שתי מחנכות מבית הספר היסודי, אבל אני אפילו לא זוכרת את הפרצופים שלהם אז בטח לא את ההשפעה שלהן עליי.
חברים- בגלל שעברתי בבית הספר היסודי לבית ספר חדש אני כן זוכרת המון חוסר ביטחון מול הילדים, למרות שהיו לי חברים מהיום הראשון. אני זוכרת שאף פעם לא ממש הייתי בטוחה איפה אני עומדת איתם.
הורים- כשהייתי ילדה קטנה, הייתי תמיד מוכנה  להתנגחות עם ההורים שלי. בעיקר לאחר המעבר דירה, הייתי קלה לכעוס ולהכעיס. יחד עם זאת, תמיד הרגשתי בטוחה להיות משוגעת איתם, לא היה לי ספק באהבה שלהם.
אני- בתור ילדה הייתי מבולבלת ונוטה לכעוס ולהתפוצץ. במבט לאחור, זה מרגיש שהייתי טינאייג'רית עד גיל 12 ואחר נרגעתי.

# data[].attributes.headline
רגשות בילדות- אלמוג לוי

# data[].attributes.subject
רגשות בילדות- אלמוג לוי

# data[].attributes.body
עצמי- הייתי ילדה רגילה, אבל "חייתי" הרבה בתוך דמיון וסיפורים שהמצאתי לעצמי. כשהתחלתי לצייר את עצמי, הופתעתי שזה הרעיון שעלה לי, ולאו דווקא לצייר את עצמי בעולם הדמיוני שלי. הציור שיצא הינו הבנה שבאה לי כשבגרתי, שהעולם הדמיוני שיצרתי היה במקום מסוים בריחה מהמציאות שהייתה עבורי קשה מעט להבנה. אני זוכרת כילדה שהתקשיתי להבין לפעמים סיטואציות חברתיות או איך העולם מתנהל. היום אני יודעת שזה נשען בעיקר על בטחון עצמי נמוך שנוצר לי עם השנים, וגם אם יש קושי קל, אני בגובה העיניים של כולם, ולא באמת נמוכה מהם.

ההורים שלי- היו מקור היציבות שלי בילדות, כמו עץ איתן. נוכחו, חינכו, יצרו הוויה משפחתית והובילו את המשפחה.

חברות- זכיתי תמיד לחברות, אך בילדות זוכרת שלצד השמחה שלי בחברות הנוכחיות שלי (הפרחים משמאל), רציתי שגם בנות אחרות יהיו חברות שלי, שאפתי למנטליות שלהן (הפרחים מימין), גם אם הייתה שונה משלי (הפרח עם שני הראשים, שמייצג את השאיפה שלי להיות גם מישהי אחרת לצד מי שאני).

מורים- לחיצת יד. הרגשתי שתמיד יש בין המורות לביני הבנה, ושהן מעריכות אותי ואני אותן.

# data[].attributes.headline
רגשות בילדות- מוריה ברחד

# data[].attributes.subject
רגשות בילדות- מוריה ברחד

# data[].attributes.body
זו היתה הנסות מאוד נחמדה עבורי להיזכר ברגשותיי בילדות, אני לא חושבת שאי פעם עצרתי לחשוב על כך.
מורים-  זכורה לי במיוחד מורה אחת  שליוותה אותי מכיתה א'-ג', זכור לי שהיא מאוד אהבה והעריכה אותי ועל אף היותי ילדה יחסית שקטה בכיתה דחפה אותי להיות במועצת תלמידים ושאפה לקדם אותי לימודית וחברתית. זכור לי שאהבתי את אותה מורה והיו לי רגשות חיוביים כלפיה.
הורים- ההורים שלי מאז ועד היום היו המקום הבטוח, תמיד העריפו עליי המון אהבה ויחד עם זאת היו דמויות מחנכות. לא זוכרת קונפליקטים מיוחדים מול ההורים שלי.
חברים- זכור לי שתמיד הייתי מוקפת חברות אך תמיד היה איזה עניין סביב החברות ואף פעם לא הרגשתי שיש לי מקום בטוח בין החברות, היו הרבה משחקי כוחות והחברות לא הרגישה לי יציבה. פרט לחברה אחת שתמיד ליוותה אותי.

עצמי-- זוכרת את עצמי כילדה שמחה בגדול. אולי קצת מתבאסת מהחברות אך מרגישה בטוחה ומוקפת אהבה מהמשפחה שלי.

# data[].attributes.headline
רגשות בילדות-טליה אוחנה

# data[].attributes.subject
רגשות בילדות-טליה אוחנה

# data[].attributes.body
אני- באופן כללי הייתי ילדה מאד סקרנית ומתבוננת על הסביבה.
קצת מרדנית אבל תמיד בתוך הגבולות... ציירתי סימן קריאה גדול ובתוכו סימן שאלה- סימן קריאה כי זכורה לי ילדות יציבה כשרציתי לעשות משהו עשיתי- לא תמיד מה שציפו ממני לעשות... בתוכו סימן שאלה כי תמיד עלו בי קונפליקטים ושאלות.
הורים-בתור ילדה חוויתי ילדות תומכת ודואגת מצד ההורים שלי אך לא מגוננת- לפעמים זה היה חסר. זכורים לי גם הרבה קונפליקטים כי הייתי עקשנית ולא תמיד עשיתי מה שאומרים לי. ציירתי את הורי כעיגול גדול  ובתוכו אני נמצאת- מבטא את התמיכה והדאגה שלהם כלפי. בניהם לביני עשיתי עיגול נוסף שמפריד המסמל את הקונפליקטים  שהיו בתור ילדה.
מורים- ציירתי את המורים ומולם אותי. המורים פשוט היו שם...לא זוכרת שהיו מורים שמאד השפיעו עלי... עם המורים לפעמים הייתה תחושה שלא מבינים אותי ולא מעריכים אותי ואת היכולות שלי.
חברים- תמיד הייתי ילדה חברותית והיה חשוב לי להיות מעורבת חברתית- היתה לי תמיד שאיפה להיות בחברת המקובלות ... מה שלא תמיד הצליח.
היו לי תמיד 3-4 חברות טובות אותן ציירתי סביבי ואת השאר מסביב

# data[].attributes.attachment_link.title
רגשות בילדות

# data[].attributes.headline
רגשות בילדות- נופר לוי

# data[].attributes.subject
רגשות בילדות- נופר לוי

# data[].attributes.body
מורים- רוב המורים שלי היו אנשים טובים ונחמדים, אך בסה"כ הם לא היו דמויות אשר השפיעו עלי במיוחד. המורים שלי זכורים לי בעיקר בתור דמויות של מורים ללא רגשות מעבר ולכן ציירתי פשוט מורה מול הלוח.
הורים-ההורים שלי היוו לי כמקור ביטחון. הם היו שם בשבילי כמקור תומך אשר היה טוב ונעים לחזור אליו. לרוב הייתי מספרת להם מה עובר עלי והם היו מאוד מעורבים בחיי. בשל כך ציירתי בית שבאמצעו לב והוא מוקף לבבות.
חברים- חברים בילדות היו בשבילי לעיתים יותר ממשפחה. הייתי מבלה שעות רבות איתם ופעמים רבות בחרתי להיות בחברתם על פני זמנים עם המשפחה שלי.
עצמי- סה"כ זכורה לי ילדות טובה. אני זוכרת את עצמי כילדה שמחה, מסתדרת בכל מקום שמגיעה אליו.

# data[].attributes.headline
רגשות בילדות-הודא עיסא

# data[].attributes.subject
רגשות בילדות-הודא עיסא

# data[].attributes.body
הזיכרונות בילדות שלי הייתה מעניינת ומלאת חוויות ,גדלתי במקום טוב ובאווירה טובה ונעימה במקום שכולם בו תומכים ואוהבים,בכללי הייתה לי ילדות טובה ושמחה.
ההורים.. ציירתי את עצמי עם משפחה גדולה  כולם צמודים אחד לשני וכך גדלתי עם משפחה תומכת ומתעניינת, תמיד הקיפו אותי באהבה.
המורים.. בילדותי הייתי ילדה שקטה לגמרי ,עד שהייתי מרגישה שאף אחד לא רואה אותי ולא שומע ולא מדבר איתי וזה הרגיש לי כמו בודדה.
חברים.. היו לי בילדות חברות ממש טובות עד היום הם נשארו החברות הטובות שהייה לנו הרבה חוייות ביחד אך עם הגיל  תמיד הייה המרחק הזה שכל אחת יש לה חיים משלה.
עצמי.. מרגישה כלפי עצמי ילדה שחושבת המון ומנסה תמיד  אך לפעמים מגיעה לשלב תסכול או בלבול או חוסר אונים.

# data[].attributes.headline
רגשות בילדות- נטע אלהרר

# data[].attributes.subject
רגשות בילדות- נטע אלהרר

# data[].attributes.body
היה לי קשה לצייר איך אני מרגישה כלפי עצמי, הורים, מורים וחברים מתקופת הילדות. זאת הייתה תקופה לא הכי טובה בחיי. ההורים נפרדו, עבדו שעות רבות, הייתי ילדת מפתח בכורה ואחראית. בנוסף, גרנו במקום יחסית חדש והגענו מהקיבוץ אז היינו נראים בהתחלה שונים. זאת ועוד, הייתה לי אילמות סלקטיבית, חרדה חברתית ולקויות למידה שרק בבגרות ידעתי מה זה. היו לי 2 חברות טובות ורוב הזמן הייתי בבית. לא הייתי בכלל פנויה ללמידה ורק בכיתה ט' עשיתי מהפך ועברתי למסגרת עם פנימייה שהיה לי טוב שם. מבחינת המורים הייתי די שקופה. לא ממש ראו אותי. היה לי עולם פנימי עשיר והייתי מביטה שעות באחרים ובהתנהגות, ובתגובות שלהם. זה מה שהיה לי הידיד הכי טוב. מעניין שבזמן שציירתי את הציור למטלה ילדיי המתוקים והקטנים התעקשו לא ללכת לישון (למרות שהם היו אמורים לישון כבר) וציירו לידי בדיוק את מה שאני ציירתי והקטנה הוסיפה גם לב ליד. הרגשתי בחזרה את כל האהבה שהייתי לעצמי וקיבלתי שוב בחזרה מילדיי .

# data[].attributes.headline
רויטל ליאופולד- רגשות בילדות

# data[].attributes.subject
רויטל ליאופולד- רגשות בילדות

# data[].attributes.body
מורים- המבט כלפי המורים בתור ילדה ביסודי מאוד זכור לי, זה נושא שהעסיק אותנו והיינו מדברות על זה הרבה בין החברות, כל משהו שונה שהמורה היתה עושה היינו בוחנות ובודקות, גבול בין הערצה לחשש. הייתי תלמידה עדינה, לא זכורה לי תקרית בעייתית מול מורים בגיל הזה. ציירתי ילדה שמסתכלת על המורה דרך משקפיים בוחנות וסקרניות.
חברים- אתייחס לשלב החברתי של החטיבה ומעלה, יש רצון חזק מאוד להיות חלק מהחברה והחבורה, להיות שייכת ובעיקר להיראות ולהישמע כמו כולם. זוכרת רצונות של לקנות בגדים מסוימים כי "ככה הולכים", במחשבה של היום כבוגרת מעניין אותי אם לא התפספסו חלקים שלא באו לידי ביטוי כי הם לא "מקובלים". ציירתי חברים שנראים זהים לחלוטין למרות שהמחשבות שלהם יכולות להיות שונות.
הורים- היה לי קשה לחשוב ולהיזכר  בעיניים של ילדה, מה שמלווה אותי זה האהבה שלהם היום והחוויה הכללית הטובה מהילדות. בחרתי לצייר גל שמדמה את הקשר כעליות ומורדות, יש תקופות שההורים יותר נכחו בחיים, בשיתוף, בקבלת החלטות, וחלקים כמו גיל ההתבגרות שיש רצון לעצמאות ויותר חוסר הסכמות מולם.
עצמי- בחרתי לצייר לב שיש לו שני חלקים, חלק אחד שלם עם עצמי, שמח, פשוט, חלק שתמיד היה שם מהילדות הצעירה. חלק שני (והלב השבור( מסמל חלקים שהתפתחו בגיל יותר בוגר של חששות, עצבות, סערות רגשיות..

# data[].attributes.headline
רגשות בילדות- טליה אדרי

# data[].attributes.subject
רגשות בילדות- טליה אדרי

# data[].attributes.body
מעניין לחזור לתקופת הילדות, לחשוב עליה בפרספקטיבה של זמן. סביב הסגרים האחרונים, כשאני רחוקה מבית הוריי וגידול הילדים הוא אינטנסיבי יותר (אין מסגרות), יצא לי כמה פעמים לחשוב על הרצון לחזור לרגע לתקופת הילדות. להיות שוב הילדה שדואגים לה, ללא הרבה אחריות ודרישה. המטלה הזאת הגיעה בדיוק בזמן... במטלה ציירתי את עצמי כעיגול המרכזי (שחור), היחס לשאר העיגולים מבטא את מערכות היחסים.

מורים- הרגשתי את הסמכות והכבוד כלפיהם, אך יחד עם זאת גם את האהבה וההערכה שלהם על התלמידה הממושמעת שהייתי ועל הישגיי הלימודיים.

חברים- תמיד הייתי חלק מחבורה. אהבתי מאוד להיות עם חברות וזה נתח משמעותי מהילדות שלי. בכל השנים הייתה לי חברה אחת טובה, זה היווה עבורי עוגן.

הורים- ההורים והבית בכלל היו עבורי משענת ומקום של כוח. אני הילדה השנייה במשפחה, אך תמיד הרגשתי הבכורה, הצלע השלישית של הוריי. עזרתי עם אחיי הקטנים ועם מטלות הבית בשמחה והנאה. אני חושבת שהנתינה בבית נתנה לי משמעות ואחריות, והפכה אותי לאדם הבוגר שאני כיום.

אני- פסיפס של רצונות, שאיפות, אהבות ושאלות. חוויות חיוביות ושליליות עיצבו אותי להיות אני.

# data[].attributes.headline
רגשות בילדות - עדיה ניסן

# data[].attributes.subject
רגשות בילדות - עדיה ניסן

# data[].attributes.body
היה לי קל לעצור ולהיזכר בילדות שלי, כיוון שאני זוכרת אותה לטובה. גדלתי בסביבה חמה ועוטפת, הן מבחינת המשפחה והן מבחינה חברתית ואישיותית אישית.

הורים - אני בכורה לעוד ארבעה אחים, ותמיד הרגשתי כי יש לי מקום מיוחד בבית שאני יכולה להחליט עם ההורים, שדעתי נחשבת. מעבר לכך, מאז ילדותי ועד היום  הוריי תומכים בי ודואגים לי בכל צעד ושעל בחיי.

מורים - תקופות הלימודים ביסודי ובאולפנה זכורות לי לטוב. אך ישנן רק שתי מורות אשר מלוות אותי בליבי בהמשך חיי הבוגרים. החשיבה על כך מעלה בי שמאז היותי ילדה הייתי קשובה לעצמי והאם האדם שמולי עושה לי טוב, מעצים אותי ומעניק לי. ולצערי או שלא, יצא שהערכתי באמת רק שתיים ממחנכותיי.

חברים - תקופת החברות בילדות זכורה לי כתקופה ללא דאגות. גדלתי במסגרת חברתית עשירה ומגוונת, מצאתי לי את הסביבה המתאימה לי ופרחתי בה. בילינו המון יחד בבילויים שונים - מדורות, טיולים, שיחות נפש...

אני - ההזכרות שלי בילדותי מציפה מעט. כיוון שקרו אירועים/ חוויות בילדותי שאני גאה בהם ושמחה בהם, וקרו אירועים שאני לא גאה במה שבחרתי או איך שהתנהגתי. דברים שבמבט לאחור הייתי בוחרת אחרת. וכעת, אני מרישה שיש לי יותר ניסיון והסתכלות בריאה על העולם.

# data[].attributes.headline
רגשות בילדות- תום רום עמדי

# data[].attributes.subject
רגשות בילדות- תום רום עמדי

# data[].attributes.body
הילדות שלי הייתה טובה באופן אובייקטיבי, אבל באופן סובייקטיבי מאז ומתמיד היו לי רגשות מעורבים וחוויות מתנגשות בנוגע לילדות שלי.
ההורים- תמיד הוקפתי בהמון אהבה, באופן עוטף ומכיל אבל לא מגונן מדי. אני מרגישה שהחוויה שקיבלתי מההורים שלי בילדות הייתה מעצימה ומאפשרת עם הרבה ביטחון, תמיד ידעתי שיש לי רשת ביטחון מתחתיי שגם אם אפול תמיד יהיה מי שיציל אותי.
המורים- הייתי תלמידה טובה, שקטה, הרבה פעמים הרגשתי שלא ממש רואים אותי באמת אלא רק את הציונים וההתנהגות.
החברים- היו לי כמה חברות טובות, שהן החברות הטובות שלי עד היום, אך תמיד הרגשתי חוסר ביטחון וכמיהה לקבוצת ה"מקובלים", לקבל מהם יחס ואישורים.
עצמי- ילדה שחובשת מסכות כל הזמן, כך אני מרגישה כלפי עצמי. זו גם הסיבה שאהבתי מאוד תיאטרון כי יכולתי לעטות על עצמי איזו מסכה ואיזו דמות שארצה. בתיאטרון הרגשתי חופשיה אבל גם מאוד חששתי ממה חושבים עליי, לכן גם תמיד הייתה לי שאלה מי אני באמת.

# data[].attributes.headline
רגשות בילדות- בתיה שטרית

# data[].attributes.subject
רגשות בילדות- בתיה שטרית

# data[].attributes.body
ההיזכרות שלי בילדות הייתה מעניינת ונעימה. הייתה לי ילדות טובה בסה"כ, גדלתי במקום טוב, תומך ואוהב.
התחלתי מהחברים וציירתי את כדור הארץ, בילדות זה תקופה שאתה חושב שהחברים הם כל העולם שלך, מרגישה שתמיד הייתי מוקפת בחברים והרגשתי שהם ממלאים לי מקום משמעותי.
כלפי ההורים ציירתי קו עולה ויורד- הרגשתי שזה ממש מה שמסמל את היחס שלי עם ההורים שלי בילדות. אני אוהבבת את ההורים שלי ומעריכה אותם מאוד אבל בתור ילדה, מניחה כמו כל ילד היו תקלים וכעסים ומצד שני אהבה גדולה וכיבוד הורים.
כלפי המורים ציירתי חץ ששואף למעלה כי זה תמיד היה היחס שלי למורים, כיבדתי אותם והם כיבדו אותי ותמיד שאפתי לציונים גבוהים.
כלפי עצמי ציירתי לב ולב עם קו, בתקופת הילדות סה"כ אהבתי את עצמי אבל שוב זה מעורב ומשתנה ותמיד יש ביקורת כלפי עצמך אז אפשר לסכם את זה ביחסי אהבה שנאה שכאלה.

# data[].attributes.headline
רגשות בילדות - שרון יגודה

# data[].attributes.subject
רגשות בילדות - שרון יגודה

# data[].attributes.body
היה נחמד להיזכר בילדות ולחשוב על הרגשות שהיו לי אז. תקופת הילדות היא תקופה שאני לרוב מדחיקה, כי למרות שהיה לי בה כיף היו גם קשיים שהגדירו את מי שאני והשפיעו עלי אפילו עד היום.

מבחינת המורים- ציירתי את המורה שלי בכיתה א', תמיד ראיתי אותה מורמת מעם, הערצתי אותה והקשבתי בצמא לכל דבריה. לכן בציור היא עומדת על פודיום גבוה ומעבירה את המידע לקהל הילדים. הייתי שמחה לחזור לתמימות הילדותית הזו גם היום.

מבחינת ההורים- ציירתי את ההורים שלי ואותי כשבנינו לב גדול, כסמל לאהבה הגדולה וללא תנאי שחשתי מהם אז ועד היום.

מבחינת החברים- בתקופת הילדות היתה לי חברה טובה אחת. כאשר היינו משחקות ביחד היה לנו הכי כיף ומגבש, אך כאשר היינו רבות הייתי נמצאת בעיקר לבד. בחרתי לצייר רגע שבו אנחנו משחקות ונהנות ביחד.

מבחינת עצמי- זכור לי שמאוד רציתי להיות כבר גדולה, הייתי נמצאת הרבה בחברת אחי הגדול ורוצה להיות כבר כמוהו.. לכן ציירתי את עצמי חושבת על לוח שנה, ומחכה לגדול.

# data[].attributes.headline
רגשות בילדות- שני אזולאי

# data[].attributes.subject
רגשות בילדות- שני אזולאי

# data[].attributes.body
ההיזכרות בילדות מעוררות אצלי המון רגשות מעורבים. באופן  כללי אני יכולה להגיד שהייתה לי ילדות טובה ושמחה אך אין ספק שתקופה זו גם לוותה בקשיים.

אני מול ההורים שלי- ציירתי את עצמי כמעט באותו הגובה שלהם. מעצם היותי בכורה היו לי המון תפקידים ואחריויות שלאו דווקא היו מתאימות לגילי. היו לי המון לחצים בגלל זה ואני חושבת שנתנו לי תפקיד יותר מידי משעותי באחריות על אחיי הקטנים,  וזה דווקא משהו שלא עשה לי טוב.

אני מול המורים-  ציירתי ספרים כי בעיקר למדתי בתקופה זו. הרגשתי שבשביל להיות מוערכת בבית הספר יש להיות טובה בלימודים וזה מה שעשיתי. האמת שהמורים שלי תמיד אהבו אותי ולא הרגשתי קושי מיוחד.

אני מול החברות- ציירתי את עצמי מוקפת בחברות כי בתקופת הילדות תמיד היו לי הרבה חברות.

אני מול עצמי- פרצוף עצוב ופרצוף שמח. היו לי תחושות מעורבות. מצד אחד משפחה אוהבת ותומכת ות מיד היה לי את מה שרציתי והייתי צריכה, מצד שני גם קשיים : אחריות גדולה.

# data[].attributes.headline
רגשות בילדות-אליה ממן

# data[].attributes.subject
רגשות בילדות-אליה ממן

# data[].attributes.body
היזכרות בילדות מעוררת אצלי המון רגשות- שליליים, חיוביים, כאלו שאני אפילו לא יודעת מה אני מרגישה כעת או מה הרגשתי אז לגביהם. אני חושבת שנהגתי כמו שעושים ילדים רבים, קיבלתי את המציאות כפי שהיא ללא שאלות ותהיות והשלמתי איתה.
בתור ילדה גדלתי בפריז ובגיל שבע עלינו אני ואימי בלבד לרמת הגולן, האנטיתזה של פריז - תרבותית, חברתית, שפתית.
את הילדות שלי ברמת הגולן אני זוכרת בעיקר בזכות חברות טובות כעליזה ומלאת פעילויות כגון להלך יחפות בשבילי הישוב, טיפוס על שער הבוסתן של היישוב ואכילת פירות בהיחבא, עלייה על התל, טיפוס, ריצה והמצאת משחקים מיוחדים ומלאי יצירתיות. (עדיין יש לי צלקות בשתי הברכיים ובסנטר שמגבות את הזיכרונות הרבים...) את בית הספר אני זוכרת כמקום שמאיר באור לא מחמיא את השוני ביני ובין הילדים (הדיבור שלנו, הבית שלנו, המשפחות שלנו, היכולות שלנו ועוד ועוד) ובין האופן הנוקשה בו למדנו בצרפת לבין הדרך הלימודית החופשית יותר הננקטת כאן. הזיכרון הראשון שלי מבית הספר הוא כשחזרתי מהיום הראשון ולשאלת אימי אמרתי לה שכל היום הייתה הפסקה ובכלל לא למדנו.
לא הרגשתי קרבה מיוחדת למורים, אבל אני זוכרת שנהנתי מאוד מהלמידה ובעיקר כשהיינו מקבלים 5-6 ספרים פעם בשנה לרגל שבוע הספר מבית הספר ואני הייתי מגיעה עם החבילה הביתה כאילו קיבלתי ארגז מלא באוצרות.
את הקשר שלי עם אימי בילדותי מלווים רגשות חזקים ואמביוולנטים - ביניהם רצון להגן עליה, להתקרב אליה ומצד שני רצון להתפתח בזכות עצמי ובזכות הביטחון שנתנה לי.
החוויה שלי כלפי עצמי בתור ילדה הייתה, הרבה בזכות אימא שלי, טובה. הערכתי את עצמי, ידעתי שאני יכולה להצליח - בזכות אימא שדאגה כמה שיכלה להיות ברקע, להריע, לעודד, לפרגן, גם כשלא היה ממש על מה... ידעתי שהיא מפריזה, לכן מצד אחד אהבתי את עצמי אך הרגשתי שאני לא מכירה את עצמי מספיק ולא יודעת למה אני מסוגלת בהמשך.

תודה!

# data[].attributes.headline
רגשות בילדות- צרויה אודס

# data[].attributes.subject
רגשות בילדות- צרויה אודס

# data[].attributes.body
אני תמיד אוהבת משימות שמתייחסות לילדות. אוהבת לחזור לשם ולקחת כוח מהילדה שהייתי ומהמעטפת החמה והבטוחה שהייתה לי.
את בית הספר אני זוכרת כמקום לא אהוב במיוחד, תמיד הייתי שמחה להפסיד יום לימודים. אבל זה נבע מהאפרוריות, השעמום וחוסר האתגר עבורי. מבחינה בינאישית הייתי תמיד אהובה או לפחות מאוד מוערכת בעיני המורות, וזכיתי ליחס בהתאם, הייתי למעלה מהציפיות שלהן. לימודית והתנהגותית. לחלקן התחברתי והיה קשר טוב, ואת חלקן לא אהבתי אבל לפחות לא נפגעתי או סבלתי, וידעתי שאני טובה גם בעיניהן.
מבחינה חברתית תמיד היה לי טוב, הייתי מוקפת בכמה חברות טובות במעגל קרוב,  אך היו לי גם הרבה חברות במעגל רחוק יותר. במתיחות בין קבוצות בכיתה, על אף שהייתי שייכת לאחת הקבוצות, לא נטלתי חלק והבנות האחרות בכיתה עדיין התייחסו אליי טוב.
הבית הוא החוויה המשמעותית בילדות, והוא מקור להרבה כוח ובטחון. הבטחון והיציבות שההורים העניקו לי ולאחיי כחוויה קיומית הם האוצר של חיי. כשבגרתי הבנתי שלא הכל היה מושלם, וגם לי יש חוסרים רגשיים וכאבים שאני נושאת מהילדות ומבית הוריי, אבל הם משניים. ציירתי את  הבית כמו לב גדול.
החוויה שלי כלפיי עצמי כילדה היתה מורכבת משני צדדים עיקריים ולכן ציירתי את שתי כפות רגליי. אחת בנעל שבת, יציבה על רצפה מבריקה, ואחת יחפה על האדמה. מצד אחד הייתי באמת ילדה שמחה ובטוחה, ברוכת כשרונות. הייתי מודעת לכוחות שלי וזה נתן לי בטחון. מצד שני הייתי גם מאוד רגישה, ופגיעה, עם הרבה מחשבות, חששות ורצונות  שלרוב לא העזתי להביע ונשארתי איתם לבד.

תודה עדי. היה מרתק!

# data[].attributes.attachment_link.title
התאמה להוראה

# data[].attributes.headline
רגשות בילדות - מורן רון

# data[].attributes.subject
רגשות בילדות - מורן רון

# data[].attributes.body
היה נחמד לעצור כמה דקות ולהעלות זיכרונות מהילדות שהיתה די מזמן.. תוך כדי עלה בי געגוע לדברים מסוימים למשל הנחת שיש בילדות, וחוסר הדאגות, השמחה, החברות והזמן הרב של משחק שהיה לנו בטבע.

ברגשות כלפי המורים ציירתי אותי בצד אחד ושני קוים יוצאים אחד קטוע באמצע ואחד שלם. בעבר השני של הקו הקטוע מצוירים המורים שפחות התחברתי אליהם ושגרמו לי לריחוק מבית הספר והלימודים, ובקצה של הקו השלם מצוירים המורים שהיו משמעותיים עבורי.
בשלבים מסוימים בביה"ס היסודי ותחילת התיכון הייתי קצת שובבה וזה לא תרם לחיבור שלי למורים.. לעומת זאת בהמשך התיכון היו לי כמה מורות משמעותיות.

רגשות כלפי חברות- חברות הילדות שלי היו ועדיין משמעותיות עבורי מאד, גדלנו יחד בקרבה פיזית ובילינו יחד המון. ציירתי שתי חברות נותנות ידיים עם לבבות מסביבן.

רגשות כלפי ההורים- ההורים שלי היו תמיד עבורי במאתיים אחוז, עוטפים בחום ודאגה, אהבה ועזרה. ציירתי את עצמי בתוך לב ואת ההורים מסביב עוטפים אותי ומחבקים.

רגשות כלפי עצמי- אני זוכרת את עצמי בילדות ילדה שמחה ואוהבת, נהנית מהחיים, אוהבת להיות עם חברות ומשפחה ולכן ציירתי פרצוף שמח ואוהב.

# data[].attributes.attachment_link.title
ציור רגשות כלפי הילדות

# data[].attributes.headline
איה קופמן פיזיותרפיסטית

# data[].attributes.subject
איה קופמן פיזיותרפיסטית

# data[].attributes.body
היה לי קשה לשחזר רגשות מהעבר, אני מרגישה שזה מאוד רחוק ממני וחשבתי על המשימה במשך מספר ימים ודליתי בכל פעם עוד פיסות מידע ורגשות מהעבר הרחוק. זה גם גרם לי להבין שהייתה לי ילדות טובה ומוגנת.
המורים שלי אף פעם לא היו מאוד משמעותיים בחיי , הייתי תלמידה טובה ועמדתי בדרישות. אך לא יצרתי קשר של קרבה עם אף מורה  ולכן ציירתי אותם מרוחקים מאוד.
אני הילדה הצעירה במשפחתי וההורים שלי נתנו לי הרבה חופש. תמיד היה לי חשוב לדעת מה ההורים שלי חושבים עלי , מה הם חושבים על מה שאני עושה ותמיד רציתי לקבל את ההערכה שלהם, לכן ציירתי את עצמי מביטה כלפיהם מחכה לראות מה הם חושבים. את אמא שלי ציירתי עם לבבות כי היא הביעה אהבה ורכות כלפי, תמיד הייתה קשובה אלי ולא העבירה ביקורת עליי ולא שפטה אותי. אבא שלי היה קצת יותר קשוח ופחות הביע רגש ולכן ציירתי סימן קריאה לידו.
החברים היו מאוד משמעותיים בחיי, התחברתי עם ילדים שונים וממסגרות שונות שלא בהכרח היו חברים אחד של השני ולכן ציירתי אותם בצבעים שונים. אני במרכז והם סביבי וקרובים אלי כדי להביע את הקרבה שלי לחברים ואת המשמעות הגדולה שלהם בחיי.
הרגשות שלי כלפי עצמי היו מאוד מבולבלים ולכן ציירתי כמערבולת , אני חושבת שהזהות שלי התגבשה בגיל מאוד מאוחר. בכ"ז בחרתי לצייר את המערבולת בצבע סגול להביע את כך שבכ"ז עם הבלבול הילדות שלי הייתה חיובית.

# data[].attributes.headline
משימת הגשה – הילה לנ

# data[].attributes.body
משימת הגשה – הילה לנדסמן:

היה לי מורכב לנסות לחזור לתקופת הילדות ולרגשות שחוויתי אז מול עצמי ומול הגורמים הסובבים אותי.

בזמן החשיבה, השתדלתי להתעלם מהקולות שאמרו לי איך הייתי רוצה שתראה הילדות שלי וניסיתי למצוא את הנקודה המשמעותית בכל מעגל ואותה לצייר.

אני מול עצמי – ציירתי הר גבוה ואותי בתחתית. כבר מגיל צעיר מאוד הרגשתי צורך להוכיח את עצמי ולגדול עוד ועוד. מצד שני, ההר הזה גם מסמל את הציפייה להיות הכי טובה בהכל, ציפייה שהרגשתי אותה מהסובבים אותי.

אני מול ההורים שלי – ציירתי לבבות וקישוטים יפים אחרים. וכתבתי מילים שמשקפות את ההרגשה שלי בבית. הרגשתי שיש לי משפחה מגוננת, שתמיד נמצאת שם מאחוריי. היו רגעים שהרגשתי לא מובנת ופגועה אך לרוב הרגשתי רצויה אהובה ובטוחה.

אני מול החברים – ציירתי את עצמי במעגל עם חברות. לאורך תקופת הילדות הייתי מוקפת חברות. לא זכור לי שהייתי עם חברות 24/7 אך ידעתי שהן שם ושאני רצויה.

אני מול המורים – ציירתי את עצמי כילדה, מנסה להתגונן/להילחם במקל מול מורה עם שתי מקלות. לאורך כל הילדות הרגשתי שהמורים שם בשביל לנסות ליישר אותנו לפי דרכם. לא הרגשתי שהמורים ניסו למצוא בנו את היחודיות ואת היופי שבכל אחד. עם רוב המורים הייתי בסדר, אך תמיד התאמצתי לעשות דברים בדרך שלי גם אם היא לא התאימה להם.

# data[].attributes.attachment_link.title
תמונה למשימת הגשה

# data[].attributes.headline
ציירו על 4 דפים שונים איך

# data[].attributes.body
ציירו על 4 דפים שונים איך אתן מרגישות כלפי המורים, חברים, הורים ועצמכם בזמן הילדות. צלמו בתמונה את התוצאות והעלו לפאדלט. כתבו פסקה קצרה עם התוצאות והרגשות שלכם (כ150 מילים). ניתן להגיש עד יום שלישי ב23:55.

# data[].attributes.headline
רגשות בילדות - רותם שיר

# data[].attributes.subject
רגשות בילדות - רותם שיר

# data[].attributes.attachment_link.title
מטלה - רגשות בילדות

# data[].attributes.headline
פרויקט לוחות תקשורת- מור שרצר

# data[].attributes.subject
פרויקט לוחות תקשורת- מור שרצר

# data[].attributes.body
אני קלינאית תקשורת בגן עיכוב התפתחותי, בגילאי טרום-טרום, וטרום חובה. השנה התחלתי להיכנס יותר לעומק לנושא של שימוש בלוחות תקשורת ברחבי הגן, בעקבות צרכי הילדים שנכנסו לגן. אני וצוות הגן, בליווי של הורי הילדים הרלוונטיים, נמצאים בתהליך רכישה של אייפד עם תוכנת תת"ח לשימוש קבוע עבור הילדים. עד שהאייפד יגיע לגן, אני משתמשת ברחבי הגן בלוחות תקשורת מודפסים שלא דורשים טכנולוגיה. אני שמה לב כיצד השימוש בלוחות הנ"ל תורם לרבים מן הילדים ומקדמים את התפתחות ורכישת השפה בגן. הייתי רוצה לבצע פרויקט של הכנסת לוחות מודפסים רבים לגן, לשימוש יומיומי בסיטואציות חזרתיות, כמו- מפגשים, פינות שונות בגן, חצר, ספריה... הייתי רוצה למצוא קלינאית שמחפשת לקדם פרויקט דומה ולעבוד על כך יחד. בצורה כזאת אפשר לחלק את העבודה, לבצע סיעור מוחות בהיבט המקצועי ולהגיע לתוצרים הרצויים. הקושי המרכזי מבחינתי כרגע הוא ההיבט הטכנולוגי. כדי לייצר לוחות תקשורת שניתן להדפיס, אני זקוקה לאייפד ובו תוכנת תת"ח מתאימה. כרגע אין לי את הטכנולוגיה הדרושה, ואני יכולה להשתמש בלוחות מוכנים שאני מקבלת ומוצאת ברשת בלבד. לכן לא כל הלוחות האלה מותאמים לצרכים שלי ושל ילדי הגן, ולא ניתנים לשימוש באופן המיטבי. כאשר יהיה לי את הכלים הטכנולוגיים, אוכל לקדם את הפרוייקט ולצבור לאורך זמן לוחות רלוונטיים ומתאימים לשימוש בגן.

# data[].attributes.headline
פרויקט חצר מוזיקאלית - שרון פאיראיזן

# data[].attributes.subject
פרויקט חצר מוזיקאלית - שרון פאיראיזן

# data[].attributes.body
אני פיזיותרפיסטית בגן תקשורת עם ילדים ברמת תפקוד בינונית-גבוהה. הפרוייקט שחשבתי עליו הוא הקמת חצר מוזיקאלית, הפרויקט הגיע מתוך הבנה שיש ילדים שמוזיקה עוזרת להם מאד בשיפור התחום המוטורי בפרט ובכלל בהעלאת רמת העוררות וברמת היזימה ובנוסף ההיענות. כיום הילדים יוצאים לחצר רגילה בה יש ילדים שמשתתפים במתקני החצר וישנם ילדים ש"מעבירים את הזמן" מבלי לנצל אותו באופן שיכול להיטיב עימם. כפיזיותרפיסטית בגן, חשוב לי שהילדים יהיו בתנועה וישפרו את התפקודים המוטורים שלהם יחד עם מטרות התקשורת המותאמות לכל ילד וילדה. הפרויקט אותו הייתי רוצה לקדם הוא יצירת חצר מוזיקאלית שתביא חויה שונה ומיוחדת לילדים ותאפשר לילדים לנגן ולתופף על חומרים עם מרקמים וצלילים שונים, דבר שיכול להביא לרמת עוררות גבוהה יותר, העלאת מצב הרוח של הילדים, העלאת הparticipation , ושיפור התפקוד המוטורי בזכות התנועה שתיווצר כתוצאה מהניגון ויצירת ה"מוזיקה" של הילדים. הייתי רוצה לקדם את הפרויקט בשיתוף הגננת, הסייעות, קלינאית הגן, מרפאה בעיסוק ומנתחת ההתנהגות. התוצר של פרויקט מסוג זה יהיה בתחום המוטוריקה הגסה מהסיבות שציינתי אך בנוסף במגוון תחומים כגון התחום הרגשי, העלאת הביטחון העצמי ותחושת המסוגלות וההצלחה שביצירת הקולות והניגונים. קושי שארצה לפתור במהלך הפרויקט הוא שיתוף ההורים בחויה והבקשה מהם לאפשר את המרחב המוזיקלי גם בבית. הפרויקט הינו ישים מכיון שניתן ליצור כלים מוזיקאלים גם עם חומרים פשוטים ואפילו ממוחזרים אך עם זאת הפרויקט דורש השקעה, חשיבה ותכנון נכון. הקושי המרכזי הוא מציאת המרחב המתאים לכך בחצר הקטנה שבגן. קשיים נוספים שיכולים להיות הם גיוס ורתימת הצוות לפרויקט, וגיוס תקציב מסוים שייתן אפשרות לשכלל את הפרויקט. השלבים הבאים בתכנון הפרויקט הם גיוס הצוות, חשיבה על המיקום הנכון והבאת חומרים וכלים נכונים שניתן יהיה ליצור מהם את החצר המוזיאלית. פרויקט כזה יכול לתרום רבות לילדי הגן ברמה המוטורית ובקידום התקשורת, תחושת ההצלחה והעשיה ובתחום הרגשי.

# data[].attributes.headline
ספריה כיתתית

# data[].attributes.subject
ספריה כיתתית

# data[].attributes.attachment_link.title
17. פרוייקטים מבוססי למידה

# data[].attributes.headline
פרויקט פינת חי - שלומית פסל

# data[].attributes.subject
פרויקט פינת חי - שלומית פסל

# data[].attributes.body
אני מטפלת באומנות באולפנת חינוך מיוחד שנמצאת בתוך אולפנה לחינוך רגיל. בעבר היתה בצמוד לאולפנה פנימיה גדולה עם מרחבים ירוקים, שכעת עומדת ריקה. חשבתי שהפרויקט שהייתי רוצה לקדם והוא זה שהכי ייטיב עם המטופלות שלי הוא לנצל את המרחב הקיים לצורך הקמת פינת חי. כיום ישנו ניסיון לשלב את בנות החינוך המיוחד בפעילויות שונות עם שאר בנות האולפנה, אך הדבר לרוב לא מוצלח. ברוב הפעמים המטופלות שלי מרגישות בעמדת נחיתות ומובלות אחרי בנות החינוך הרגיל. הבנות שנמצאות אצלנו בכיתות הקטנות מתקשות לקבל את גבולות המסגרת, הן זקוקות לחופש ולמרחב של פעולה ויצירה. נוסף לכך הן מאוד רוצות לטפל ולסייע למישהו אחר שזקוק להן מבלי שהיכולת התקשורתיות שלהן - בה הן לרוב מתקשות, תמדד או תהווה פקטור בקשר. עצם הנתינה והידיעה שבעלי החיים זקוקים להן, יכולה להעצים מאוד ולתת להן תחושה של מסוגלות ויכולת. נוסף לשקט שבמרחבים ולהקשבה שהבנות יכולות לקבל מצד בעלי החיים, אני חושבת שהן יכולות לעבוד על אגרסיות שהן חוות וללמוד על רכות שחבויה בתוכן ועל עוד מנעד רחב של רגשות כשהפידבק שהן יקבלו לא יאיים עליהן באותה צורה כמו החברה. בנוסף לקיחת האחראיות על בעלי חיים עשויה ללמוד אותן על מידת ההשפעה של המעשים והבחירות שלהן על האחר, דבר שאצל רובן לא מופנם בכלל.  נוסף לכל אני חושבת שתפעול בלעדי של פינת החי על ידי בנות החינוך מיוחד יכולה להעצים אותן ולאפשר להן גם להוביל את בנות החינוך הרגיל במקום בו הן מרגישות יודעות ובטוחות.
את המקום הייתי רוצה להקים בשיתוף מטפלת בבעלי חיים, הנהלת האולפנה לחינוך מיוחד והנהלת האולפנה לחינוך רגיל וכן בשיתוף המועצה המקומית שגם תהווה נפח משמעותי בתקצוב. אני חושבת שהיישוב ירוויח אם תהיה בו פינת חי פעילה שמתוחזקת על ידי בנות האולפנה לחינוך מיוחד. ברגע שפינת החי תגיע לשלב בו היא תוכל להיפתח לקהל היישוב, הבנות יוכלו ללמוד גם על התנהלות כלכלית בחיים, שירות לקוחות אדיב, ישכללו את הסבלנות שלהן כלפי סגנונות שונים של אנשים ויתכוננו  כך טוב יותר לחיים.

# data[].attributes.headline
פרויקט אורח חיים בריא- שחר פילוסוף

# data[].attributes.subject
פרויקט אורח חיים בריא- שחר פילוסוף

# data[].attributes.body
אני מרפאה בעיסוק בגן שפתי. הייתי רוצה לקדם במקום עבודתי פרויקט בנושא אורח חיים בריא- שילוב בין בריאות לספורט. נושא זה עלה לי בעקבות הקורונה, כמובן שנושא זה חשוב תמיד. אבל אני אישית מרגישה שבתקופת הקורונה נוטים לאכול מאכלים פחות בריאים, פחות יוצאים לגינות או מבצעים פעילות ספורטיבית. בפרויקט זה ילדי הגן ילמדו אילו מאכלים בריאים ואילו פחות, ישתלו ירקות שונים בגינת הגן, יתנסו בכתיבת מתכונים שהם יחשבו ויתנסו בהכנת האוכל. בנוסף, ישלבו פעילות גופנית במהלך היום- הילדים יעלו רעיונות לפעילויות ספורט שניתן לבצע בזמני חצר (מעין תחנות), הם יחשבו על פעילות לכל תחנה, יתנסו בכתיבת שלטים עבור כל תחנה, ויתנסו במשחק בתחנות. בפרויקט מסוג זה הדגש הוא בעיקר בפן הרגשי, שימת דגש על התהליך שכל ילד עובר בפרויקט זה. ומעבר לכך עבודה על מיומנויות נוספות כמו- תפקודים ניהוליים, תפקודים גרפו-מוטוריים, עבודה על מוטוריקה גסה, עצמאות ומשחק. הייתי רוצה לקדם את הפרויקט עם הגננות, סייעות, קלינאית תקשורת, מנתחת התנהגות ומטפלת רגשית. אני חושבת שלמידה מסוג זה, יכולה להעצים ולחזק את ילדי הגן ולהביאם לתחושת מסוגלות. כמו כן, באמצעות פרויקט זה הלמידה תהיה משמעותית, חווייתית ומעמיקה יותר.

# data[].attributes.headline
נופר לוי- מסלול תפקודי בבית הספר. 

# data[].attributes.subject
נופר לוי- מסלול תפקודי בבית הספר. 

# data[].attributes.body
אני נופר, אני מרפאה בעיסוק בגן תקשורת ובתיכון לתלמידים עם הפרעות נפשיות ואוטיזם. את הפרוייקט שלי ארצה לקדם בתיכון ומטרתו הכשרה לחיים עצמאיים. כיום ישנם תלמידים בתיכון במסלול לבגרויות וישנם תלמידים במסלול 'הכשרה' בו הם לומדים בעיקר תרגול מיומנויות יציאה לעבודה. ישנם תלמידים רבים, בעיקר במסלול הבגרויות, אשר מסיימים את לימודיהם בבית הספר כאשר מיומנויות יומיום רבות חסרות להם. למשל, תלמיד שיצא עם בגרות מלאה, אך מתקשה לנסוע באוטובוס לבדו.

כמרפאה בעיסוק יחידה בבית הספר שמוגדר חינוכי-טיפלי חשוב לי שהתלמידים יצאו עם כלים תפקודיים אשר יסייעו להם בהמשך החיים. אני מאמינה שהתלמידים צריכים לעבור מעין "צ'ק ליסט" של מיומנויות כישורי חיים (ADL וIADL)החל מהגיל הצעיר בו הם נכנסים לבית הספר (13) ועד סיום הלימודים (18-21). יש לציין שאכן ישנם קשיי יישום בשל ההתערבות במסגרת חינוכית. לדוגמא, עבודה עם תלמיד על צחצוח שיניים ורכישת המיומנות כחלק משגרת היומיום לא פשוטה כאשר ההתערבות היא מולו בלבד.

דרך ההתערבות היא קודם כל הטמעת הרעיון אצל מנהלת בית הספר ולאחר מכן שיתוף פעולה עם מחנכי הכיתות.

# data[].attributes.headline
פרויקט "אני ואתה"

# data[].attributes.subject
פרויקט "אני ואתה"

# data[].attributes.body
אני מרפאה בעיסוק בבית ספר לחינוך מיוחד- תלמידים עם אוטיזם ברמת תמיכה בינונית עד גבוהה.

הייתי רוצה ליצור חיבור בין תלמידי בית הספר הגילאי חטיבת ביניים ותיכון, לבין תלמידים בבית ספר בחינוך הרגיל בשכבות גיל דומות. חיבור שלאט לאט יטשטש את הפערים ביניהם, ולא יחשב כחונכות או כהתנדבות של תלמידי החינוך הרגיל, אלא יהיה הדדי, חיבור בו כל צד תורם לצד השני ומפיק ממנו באותה מידה. את ההשראה קיבלתי ממאמר שקראתי במסגרת הלימודים הנוכחיים במכללה. לשם ביצוע הפרויקט חייבים שיתוף פעולה של הצוות קודם כל: ההנהלה, מנתחות התנהגות, מחנכות, מורות וסייעות. לאורך השנה, התלמידים משני בתי הספר יבקרו בבית הספר השני אחת לשבוע לפחות, ויקיימו שם יום לימודים של כ- 4 שעות, כאשר בית הספר המארח מעביר שיעורים ופעילויות לתלמידים האורחים. רבים מהתלמידים שלנו אינם משתמשים במילים לשם תקשורת, ומשתפים בעולמם הפנימי בשיעורי הקלדה רגשית אחת לשבוע. השאיפה שלי היא לנצל את הכלי המדהים הזה לחשיפת עולמם הפנימי מול ילדים מהאוכלוסייה הנוירוטיפיקלית, הזדמנות שלא קורית בשום הקשר אחר, בו מה שלרוב רואים הוא ההתנהגות, התנועות והבעות הפנים של התלמיד מהחינוך המיוחד.

הפרוייקט יספק לתלמידי החינוך הרגיל הבנה מהו אוטיזם, חווית התלמידים מהחינוך המיוחד כשווים וכבעלי דעה לא פחות מהם, ילמדו שפה שונה מהשפה אליה הם רגילים. מצד אחר, תלמידי החינוך המיוחד יטמעו יותר בחברה, יוכלו לתרגל קודים חברתיים ומיומנויות כישורי חיים בחברה נוירוטיפיקלית, ולחוות שילוב בסביבה תומכת ומעודדת.

כדי שהפרויקט יהיה ישים, חשוב לאחד את הצוותים של שני בתי הספר לצוות אחד מגובש, וליצור חזון משותף וברור. לאחר מכן לעשות שיעורי הכנה בנפרד לשני בתי הספר ולעבור ימי גיבוש. יש לדעתי להתחיל מכיתת פיילוט, ולאחר מכן להמשיך לעוד כיתות. אם הפרויקט יעלה יפה, הוא יוכל להשיג מטרה נוספת, של שילוב בקהילה, כאשר התלמידים יבקרו אחד בביתו של השני, ויחוו את המשפחות ואת זמן הפנאי אחד של השני.

# data[].attributes.headline
רוחמה גרוסר- פרוייקט גינון

# data[].attributes.subject
רוחמה גרוסר- פרוייקט גינון

# data[].attributes.body
אני רוחמה גרוסר, מרפאה בעיסוק בגן שפתי ועיכוב התפתחותי בגילאי 3-4. 
פרוייקט שהייתי רוצה להקים בגן הוא פרוייקט גינון שנתי, הייתי רוצה לעשות את הפרוייקט ביחד עם הקלינאית תקשורת והגננת. המטרה המרכזית שלי תהיה שותפות הילדים בגן למשהו אחד, הרגשת חלק מהוואי  הגן ובתוך המטרה הגדולה קיימות מס' מטרות- עבודה על רצף, תפקודים ניהוליים, יכולת לעבור תהליך שהוא לא כאן ועכשיו,  עבודה על מיומנויות מוטוריות ומתן הזדמנויות למגוון תחושות. הפרוייקט הינו ישים מאוד כיוון שיש מסביב לגן גינה מאוד גדולה שאינה מיועדת למשחק ובמהלך השנה היא ללא שימוש כלל, בנוסף ישנו תקציב לגינון שאינו בשימוש. השלב הבא להוצאה לפועל- בישיבת צוות הבאה העלאת הרעיון, פתיחת קבוצת וואטסאפ ייעודית על מנת להתחיל לקדם תהליך, כתיבת מטרות ומערכים, קניית ציוד וקביעת מנים בלוז הגן. אני חושבת שכתיבת הדברים על כתב וחשיבה עליהם תוך כדי קריאת מאמרים חידדה לי את החשיבות של פרוייקט עם מוטיבצייה ועם מטרה מוגדרת. מקווה שאכן אצליח לשלב פרוייקט משמעותי במהלך הגן

# data[].attributes.headline
רויטל ליאופולד, קידום המשחק בפינות בגן

# data[].attributes.subject
רויטל ליאופולד, קידום המשחק בפינות בגן

# data[].attributes.attachment_link.title
פרויקט רויטל ליאופולד

# data[].attributes.headline
פרוייקט שילוב הפוך- שירה זאדה

# data[].attributes.subject
פרוייקט שילוב הפוך- שירה זאדה

# data[].attributes.body
אני קלינאית תקשורת בגן תקשורת בהוד השרון. והפרוייקט שהייתי רוצה לקדם (וגם התחלתי בשנה שעברה, אך נקטע בעקבות הקורונה), הוא שילוב הפוך של ילדי גן חינוך רגיל בתוך הגן שלנו.
בשנה שעברה התחלנו זמן משחק במרחב הגן הכוללת ילדים מגן חינוך רגיל הסמוך אלינו. לצערי, רק באמצע השנה זה התעצב לקראת קבוצה מאורגנת בהנחייתי ובהנחיית הגננת ואז הקורונה קטעה את זה.
הייתי רוצה לקדם קבוצה/ זמן חופשי כזה שוב. במהלך השנה האחרונה, אני רואה את ילדי הגן שלי מתקדמים ולומדים לשחק ביחד מאוד יפה. יחד עם זאת, ככל שעובר הזמן אני רואה שתכני המשחק מצטמצמים במקום מתרחבים. אני רואה קושי גדול בהעלאת תכנים במהלך משחק חופשי, מה שמוביל לכך שיש ילדים שלא מצליחים להצטרף למשחקים כי אין להם רעיונות כיצד.
אני מאמינה שזמן משחק עם ילדים מחינוך רגיל יסייע לילדי הגן שלי בכך שיהיו תכנים נוספים שיעלו במהלך המשחק ויותר יוזמה מצד ילדי החינוך הרגיל. כמו כן, הילדים יוכלו לקבל דגם טבעי לאופן ההצטרפות למשחק ולא יהיה צורך בתיווך מתמיד של מבוגרי הגן.
על מנת להצליח ולהקים קבוצה/זמן כזה בשנית, כמובן שיש צורך קודם לקבל אישור בגלל הקורונה. כמו כן, יש צורך למצוא זמן במערכת (המאוד עמוסת מטפלים שיש לנו בגן), בו רק 2 הילדים שלא יכולים להשתתף יהיו בטיפולים ולא שאר הילדים. והכי חשוב, למצוא גן מתאים שיוכל להשתלב בתוך הגן שלי.

# data[].attributes.headline
פרויקט מטבח - שרון יגודה

# data[].attributes.subject
פרויקט מטבח - שרון יגודה

# data[].attributes.body
אני מרפאה בעיסוק בבית ספר חינוך מיוחד לתלמידים בעלי לקויות קשות.
הלקויות מתבטאות באופן קוגניטיבי ובאופן פיזי. בנוסף לכל התלמידים לקויות בריאותיות קשות.
פרויקט שהייתי רוצה לקדם בבית הספר שלי הוא קידום וטיפוח של מטבח טיפולי. בבית הספר קיימת כיתת מטבח אך היא אינה מותאמת לעבודה עם כיסאות גלגלים (כאשר בבית הספר כולו תלמידה 1 שאינה זקוקה לכיסא). כדי להתאים את הכיתה יש צורך ברכישה של שולחנות ושל כירה חשמלית, ולוודא שכל הציוד החשמלי בכיתה מסוגל לעבוד באמצעות מתגים. כמו כן יש להכין רשימה מפורטת של מתכונים מונגשים מבחינת גודל הכתב ושימוש בסמלים.
כדי להוציא את הפרויקט לפועל עלי לתאם גם עם מנהלת בית הספר (שנתנה אור ירוק לפרויקט) בנוגע להצעות מחיר וגם עם מורות בית הספר כדי לוודא שתהיה הטמעה של שימוש במטבח הטיפולי עם או ללא העזרה של המרפאות בעיסוק שבבית הספר. הציפייה היא שמורות יוכלו להשתמש במטבח בשעה שתהיה קבועה להן במערכת ויהיה אפשר לקדם קבוצות בישול בכיתות רבות בבית הספר.

# data[].attributes.headline
פרוייקט השאלת משחקים טליה אוחנה

# data[].attributes.subject
פרוייקט השאלת משחקים טליה אוחנה

# data[].attributes.body
אני מרפאה בעיסוק בבית ספר לחינוך מיוחד בראש העין.

הפרוייקט אותו ארצה לקדם הוא מרכז להשאלת משחקים ולוחות תחושה בבית ספר. ההשאלה תהיה לצורך פעילות בבית ספר ולא לבתי הילדים. הפרוייקט ינוהל על ידי צוות הריפוי בעיסוק בבית הספר שהוא הנותן מענה לטיפול תחושתי ולעיסוק- משחק, וישתתפו בתהליך אנשי הצוות העובדים עם התלמידים- מורות, סייעות וצוות מקצועות הבריאות. בתחילת התהליך ישב צוות הריפוי בעיסוק עם אנשי הצוות השונים בירור לאילו משחקים/ לוחות תחושה הם היו רוצים שיהיו להשאלה ולאילו צרכים (לשיעור/שעות פנאי/ לתעסוקה בזמן טיפול פיזי וכו'). המרכז יופעל כמעין "ספריה" בו כל איש צוות יכול לקחת מוצר, לרשום מה הוא לקח, וכאשר מחזיר. את המוצרים יש להשאיל לזמן מסויים ולהחזיר לאחר חיטוי. כמובן, שמרפאה בעיסוק של כל כיתה תהווה כתובת להתייעצות בבחירת משחק המתאים לתלמידי כיתה מסויימת. בעיה שעלולה להיות היא עניין התקציב לרכישת משחקים שעלול להיות גבוה מאד, ומציאת חדר שיוכל להיות מיועד לטובת הפרוייקט.  אני חושבת שהפרוייקט ישים לביצוע אך מצריך התגייסות של הנהלת בית ספר הן מהפן הכלכלי והן במציאת מקום שיכול לשמש למרכז כזה.

אני חושבת שבזכות תהליך זה והבירור שנערך בתחילת התהליך בו הצוות נדרש לחשוב אילו משחקים הוא מעוניין שיהיו במרכז, הצוות יהיה יותר מדוייק בהתאמת משחק לתלמיד לפי הצרכים שלו והתפקוד שלו.

# data[].attributes.headline
פרוייקט שילוב גני- מוריה ברחד

# data[].attributes.subject
פרוייקט שילוב גני- מוריה ברחד

# data[].attributes.body
אני עובדת בגן תקשורת (טרום טרום חובה) והפרוייקט שהייתי רוצה לקדם הוא שילוב של ילדי הגן, בכל פעם שני ילדים בלו"ז של גן חינוך רגיל.
לאורך עבודתי בגן ראיתי שישנם ילדים שאינם מביעים עניין ביצירת קשר עם בני גילם ,כאלה שיוצרים קשר אך הוא אינו מותאם (צועקים עליהם, מרביצים, מדברים מקרוב מידי) וכאלה שאינם נענים לתקשורת מצד בני גילם.
להרגשתי, נוצר מצב שגם ילדים המתעניינים ביצירת קשר עם ילדים אחרים נתקלים לעיתים בחוסר תגובתיות משום שהילד אליו פונים לא נענה לתקשורת כזו.
אנחנו, צוות הגן, עסוק בלתווך את הסיטואציה, ולהפנות את תשומת ליבו של הילד שלא נענה לתקשורת כלפי הילד השני מה שמוציא מטבעיות הסיטואציה (כאשר ילד אחד מציע לשני לשחק במשהו והשני לא מגיב אליו יוצא כאילו אנחנו "משכנעים" אותו לשחק עם אותו הילד).
אני חושבת ששילוב של ילדים על הרצף במשחק מובנה תחילה (משחקים ליד שולחן- משחקי לוטו, זיכרון וכו') ובהמשך משחק חופשי בחצר יכול לתרום לשני הצדדים, הן לילדים על הרצף והן לילדים בחינוך הרגיל שיוכלו ללמוד על הכלה וסובלנות כלפי השונה.

# data[].attributes.headline
פרויקט אפיה כיתתי קהילתי – גל בן משה

# data[].attributes.subject
פרויקט אפיה כיתתי קהילתי – גל בן משה

# data[].attributes.body
אני גל, קלינאית תקשורת בבית ספר כוללני. אני עובדת במספר כיתות, כיתה אחת היא כיתה של ילדים בוגרים (גילאי 12-15) בעלי מוגבלות שכלית התפתחותית, בתפקוד בינוני. כל אחד מילדי הכיתה היה מאוד יכול להיתרם משילוב בקהילה – יציאה החוצה מחוץ לכתלי בית הספר בין אם זה במפגש פרטני ובין אם לסיטואציות חברתיות אל מול קבוצת אנשים.
כבר בתחילת השנה מאוד היינו רוצים לקדם את הנושא שתיארתי, עם זאת מגבלת הקורונה קצת מאתגרות ומקשות על הביצוע.
תחום שאותו אני מאוד אוהבת, הוא תחום האפייה. כשניסיתי לחשוב על פרויקט שילוב בו ניתן יהיה לשלב תוצר חוויתי, מיד חשבתי על התחום הזה. הייתי רוצה ששותפיי לפרויקט יהיו מחנכת הכיתה, סייעת הכיתה והמורה לבישול. כל שבוע/שבועיים, נחשוב יחד על מתכון שמשלב אלמנטים אותם הילדים היו רוצים לשלב – מאכלים וטעמים שהם אוהבים. נחפש יחד מתכון מתאים, או שאפילו ננסה להמציא. לאחר הכנת המתכון, בסוף השבוע, הילדים יוכלו לצאת ולמכור את תוצרי האפייה שהם הכינו – ובכך לייצר קשר עם קהילה שהיא מחוץ לבית הספר. התהליך יכול לקדם חשיבה יצירתית של התלמידים, עבודה משותפת עם חברי הכיתה, חשיבה מחוץ לקופסא, לקיחת אחריות, סנגור עצמי ומפגשי היכרות עם קהילה מחוץ לבית הספר.

# data[].attributes.headline
פרוייקט נגריה בבית הספר- צרויה אודס

# data[].attributes.subject
פרוייקט נגריה בבית הספר- צרויה אודס

# data[].attributes.body
אני מטפלת בהבעה ויצירה בבית ספר יסודי שמשלב כיתות של חינוך רגיל עם כיתות חנ"מ. בקרב הצוות החינוכי והטיפולי בבית הספר עלה לאחרונה הצורך והרצון במתן שילוב שוויוני וחוויתי בבית הספר.
הרעיון הוא להקים בבית הספר סדנת נגרות טיפולית בשילוב ילדי החנ"מ והחנ"ר, בה יתקיים תהליך יצרני משותף בעץ. יצירת חוויה משותפת ומעצימה שמגשרת על  ההפרדה החינוכית המובנית בבית ספר, כפי שהיא קיימת היום.
התהליך יכלול את  הצוות הטיפולי והחינוכי בהנחיית נגר מקצועי שיביא את הידע, הכלים והמיומנויות הנדרשות לעבודה בטוחה  בעץ. הצוות יקיים ישיבות משותפות לדיוק מטרות טיפוליות ותהליכי עבודה בהתאם לקבוצות השונות.

הילדים יעבדו בקבוצות משותפות של ילדי חנ"מ וחנ"ר סביב מטרה משותפת ומהנה,. התוצרים המוגמרים יהיו מיועדים לבית הספר  לשיפור האקלים  המבני כגון: ספסלי קק"ל, אדניות, משחקי חוץ לחצר, נדנדות, מתקנים וכו'. דבר אשר יתרום לתחושת גאווה, מסוגלות  עצמית ושייכות.

התהליך עשוי לקדם חברויות בין תלמידי הכיתות השונות בסביבה ניטראלית וטבעית, בהתאם לתחומי העניין ובעקבות צבירת חוויות חיוביות משותפות.
התהליך יאפשר לתלמידים להתנסות ולחוות תהליכים יצרניים המהווים תנאים מזמנים להשגת יעדים חינוכיים וקליניים: שיפור הדימוי העצמי ותחושת מסוגלות, לקיחת אחריות, דחיית סיפוקים, תכנון והתארגנות, ויסות רגשי וחושי, בקרה, תכנון זמנים, מוטוריקה גסה ועדינה, שיתוף פעולה, כישורים בינאישיים ובעיקר בחוויה חיובית ומהנה.

# data[].attributes.headline
עיצוב חלל הטיפול- נטע אלהרר

# data[].attributes.subject
עיצוב חלל הטיפול- נטע אלהרר

# data[].attributes.headline
משימת הגשה - גל בן משה

# data[].attributes.subject
משימת הגשה - גל בן משה

# data[].attributes.body
הבקשה לחזור לתקופת הילדות הייתה לי לא קלה. תקופת היסודי וחטיבת הביניים היו תקופות מאוד קשות לי באופן אישי. הייתי ילדה "חנונית" שמקבלת מאיות במבחנים, והחברים שהיו סביבי לא כל כך אהבו את זה (ולמען האמת גם לא כל המורים אהבו את זה). המעבר לבית ספר חדש בתקופת התיכון הייתה עבורי יציאה לחירות ואפשרות להיות מי שאני מבלי להרגיש תחושת אשמה.

כשחשבתי על ההורים שלי – ציירתי לב, שריר וסולם. ההורים שלי הקיפו אותי באהבה, נתנו לי כוח, תחושת ביטחון ואמון בעצמי. דחפו אותי לשאוף גבוה ולהאמין שאני יכולה להשיג כל מה שאני רוצה. הם היו שם בשבילי בכל סיטואציה.

כשחשבתי על המורים שלי – תמיד הצטיירתי כחנונית (משקפיים) שמצליחה במבחנים ומקבלת מאיות. גם המורים שלי דחפו אותי לשאוף למעלה. אבל בעלייה קצת יותר מתונה.

כשחשבתי על החברים שלי – הרגשתי רגשות מעורבים. מצד אחד, המון כעס. על תחושות קשות שנתנו לי. המון עלבון. אבל במקום מסוים תחושה "לא מושגת", ובשל הכך היד שמנסה להגיע. ניסיון להגיע לאנשהו ולהיות משהו שאני לא מצליחה להיות מולם.

כשחשבתי על עצמי – גם פה רגשות מעורבים. מצד אחד כעס – שאני חנונית מצד שני אהבתי ללמוד, אהבתי להצליח ולהיות טובה במה שאני עושה. וגם אני ציפיתי מעצמי לטפס גבוה, להצליח ולהיות טובה.

תודה על המטלה, על ההזדמנות לחזור אחורה, לחשוב ולהתבונן בתקופה הזו.

# data[].attributes.headline
פרוייקט מסביב לעולם- מורן רון       שלום, שמי מורן ואני מרפאה בעיסוק בגן שפתי.פרוייקט שהייתי רוצה לקדם במקום העבודה נקרא "מסביב לעולם". בכל שבוע נטוס למקום אחר בעולם באמצעות מטוס שנכין בגן לצורך הפרויקט, במטרה שהילדים יחוו למידה משמעותית וחוויתית. בפרוייקט "מסביב לעולם" ילדי הגן ילמדו על תרבויות, מאכלים, סגנונות לבוש, שפות, כלי תחבורה ועוד. השותפים יהיו צוות הגן: הגננת תנהל את הלמידה, סייעת תסייע בארגון הטכני, קלינאית תקשורת תכניס את הפן השפתי ומרפאה בעיסוק תשלב בלמידה פעילויות המתאימות למטרות שנקבעו בתחומים השונים. שאלה שארצה לפתור- כיצד משלבים את ההורים באופן חוויתי ומעורב בנעשה בגן? התוצר הוא בעיקר רגשי (חיבור לילד ולתהליכים שעובר) אך גם פיזי (ע"י נוכחות והגעה לגן). פרוייקט זה הינו ישים בהחלט, דורש השקעה, תכנון ואקטיביות רבה של הצוות. השלב הבא כדי להוציאו לפועל הוא תכנון מפורט של הפרוייקט, בחירת נושאים, חלוקה לשבועות, חלוקת תפקידים בתוך הצוות. למידה דרך פרויקט זה יכול להעצים את הילדים, להפוך את הלמידה למשמעותית, מעמיקה ורחבה. הילדים יכולים להיות שותפים הן בהכנות והארגונים מסביב והן בלמידה. פרויקט כזה יכול ללוות שנה שלמה.  

# data[].attributes.subject
פרוייקט מסביב לעולם- מורן רון       שלום, שמי מורן ואני מרפאה בעיסוק בגן שפתי.פרוייקט שהייתי רוצה לקדם במקום העבודה נקרא "מסביב לעולם". בכל שבוע נטוס למקום אחר בעולם באמצעות מטוס שנכין בגן לצורך הפרויקט, במטרה שהילדים יחוו למידה משמעותית וחוויתית. בפרוייקט "מסביב לעולם" ילדי הגן ילמדו על תרבויות, מאכלים, סגנונות לבוש, שפות, כלי תחבורה ועוד. השותפים יהיו צוות הגן: הגננת תנהל את הלמידה, סייעת תסייע בארגון הטכני, קלינאית תקשורת תכניס את הפן השפתי ומרפאה בעיסוק תשלב בלמידה פעילויות המתאימות למטרות שנקבעו בתחומים השונים. שאלה שארצה לפתור- כיצד משלבים את ההורים באופן חוויתי ומעורב בנעשה בגן? התוצר הוא בעיקר רגשי (חיבור לילד ולתהליכים שעובר) אך גם פיזי (ע"י נוכחות והגעה לגן). פרוייקט זה הינו ישים בהחלט, דורש השקעה, תכנון ואקטיביות רבה של הצוות. השלב הבא כדי להוציאו לפועל הוא תכנון מפורט של הפרוייקט, בחירת נושאים, חלוקה לשבועות, חלוקת תפקידים בתוך הצוות. למידה דרך פרויקט זה יכול להעצים את הילדים, להפוך את הלמידה למשמעותית, מעמיקה ורחבה. הילדים יכולים להיות שותפים הן בהכנות והארגונים מסביב והן בלמידה. פרויקט כזה יכול ללוות שנה שלמה.  

# data[].attributes.headline
פרוייקט העצמה אישית וגנית - עדיה ניסן

# data[].attributes.subject
פרוייקט העצמה אישית וגנית - עדיה ניסן

# data[].attributes.body
אני מרפאה בעיסוק בגן תקשורת, בגננו תשעה ילדים וצוות רב. הגן ותכניו מאד מושקעים כמו גם המקצועיות וההשקעה מאחורי הקלעים. אך לעיתים מרגיש לי שאנו רצות מפעילות לטיפול ולא נותנות לילדים מספיק משמעות אישית ורגשית. על כן, הייתי רוצה לקדם 'פרויקט העצמה אישית וגנית' ובו בכל חודש נבחר תחום מעניין עבור הילדים (משהו לא שגרתי בסדר היום בגן)  ונתמקד בו, תוך העצמה אישית של כל אחד כפרט ושל כולם כגן, כקבוצה. למשל, במשך חודש להתמקד בנושא 'מסעדה', ונהפוך את ארוחת הבוקר הגנית למעין מסעדה. ובתוך הפרויקט הנ"ל כל ילד או זוג ילדים יקבלו תפקיד משמעותי אחר - שניים מכינים תפריטים, שניים מכינים את האוכל, שניים מלצרים וכו'... כאשר הרעיון שכל אחד/זוג ממוקד בתחום שבלעדיו אי אפשר להצליח בפרויקט המשותף, כלומר כל אחד משמעותי - וכמובן להעצימו, לפרגן וכו...
כמובן שבפרויקט מעין זה הדגש הוא על התחום הרגשי, האני העצמי, היכולות והחוזקות של כל ילד, אך מעבר לכך ניתן להכניס מיומנויות רבות - תפקודים ניהוליים (תכנון, התארגנות, בקרה), תפקודים גרפו-מוטוריים,  עצמאות, העשרה שפתית ועוד.
על כן, הייתי רוצה לקדם את הפרויקט עם הגננות, סייעות, קלינאית תקשורת ועו''סית.
לעניות דעתי פרויקט זה ישים בהחלט במסגרת הגנית ויכול לקדם את הילדים ולהביאם לתחושת מסוגלות.

# data[].attributes.headline
פרויקט גינה טיפולית - רותם שיר

# data[].attributes.subject
פרויקט גינה טיפולית - רותם שיר

# data[].attributes.attachment_link.title
פרויקט גינה טיפולית

# data[].attributes.headline
פרוייקט יום חיצוני - איה קופמן

# data[].attributes.subject
פרוייקט יום חיצוני - איה קופמן

# data[].attributes.body
אני פיזיותרפיסטית בגן תקשורת. הייתי רוצה לקדם פרוייקט שנתי של יום אחד קבוע בשבוע שבו יוצאים כל ילדי הגן וכל הצוות לגינה הציבורית הקרובה לגן. הילדים יצאו בתחילה ברגל ובהמשך רכובים על אופניים או תלת אופן עפ"י היכולות (אחרי לימוד ותרגול בחצר), בגינה נאכל א.בוקר בצורת פיקניק ואחרי הארוחה נערוך תחנות של שימוש במתקני הגינה ומשחקי כדור. בבוקר לפני היציאה  הילדים יכינו כריכים לפיקניק.
השותפים שהייתי רוצה הם הגננת, שלוש סייעות הגן, מרפה בעיסוק ומנתחת התנהגות
באמצעות פרוייקט כזה אוכל לקדם מטרות מוטוריות רבות כגון התנסות בהכנת כריכים, רכיבה על אופניים, חציית כביש באופן בטיחותי, אכילה בזמן ישיבה על מחצלת, משחקי כדור, משחק במתקני גני שעשועים ולאפשר לילדים התנסויות וחוויות מוטוריות וחברתיות התואמות את גילם עם התיווך והסיוע לו הם זקוקים.
תוצר של פרוייקט כזה יהיה פיזי בגלל כל המטרות המוטוריות הנ"ל וכמובן גם תוצר רגשי בעקבות חיזוק תחושת המסוגלות והחשיפה המבוקרת להתנסויות שונות בתיווך.
במקביל נבקש את סיוע ההורים בהמשכיות ותרגול רכיבה ובילוי בגני שעשועים גם אחה"צ
הקושי המרכזי הוא קבלת אישור יציאה מהגן, קשייים אחרים הם גיוס הצוות לטובת הפרוייקט וגיוס מספיק אופניים ותלת אופנים
השלבים הבאים הם למעשה הקשיים שתוארו לעיל: אישור יציאה, גיוס מוטיבציית הצוות וגיוס האופניים.
תוצרי ביניים: למידת שלבי הכנת כריך, התנסות בהליכה קבוצתית, פרישת מחצלת לפיקניק ניעור וקיפול מחצלת , ישיבה במעגל ואכילה משותפת
אני חושבת שזהו פרוייקט ישים מאחר ויש גינה סמוכה לגן עם מתקנים ודשא  ויש כביש קטן בדרך לגינה.

# data[].attributes.headline
פרוייקט מיוחד לגינה שימושית- הודא עיסא

# data[].attributes.subject
פרוייקט מיוחד לגינה שימושית- הודא עיסא

# data[].attributes.attachment_link.title
פרויקט לגינה שימושית לכלל האוכלוסיות

# data[].attributes.headline
פרויקט ייחודיות וסנגור עצמי- תום רום עמדי

# data[].attributes.subject
פרויקט ייחודיות וסנגור עצמי- תום רום עמדי

# data[].attributes.attachment_link.title
פרויקט ייחודיות וסנגור עצמי

# data[].attributes.headline
פרויקט הצגת סוף שנה- בתיה שטרית

# data[].attributes.subject
פרויקט הצגת סוף שנה- בתיה שטרית

# data[].attributes.attachment_link.title
פרוייקט הצגת סוף שנה

# data[].attributes.headline
פרוויקט מסעדה - אליה ממן

# data[].attributes.subject
פרוויקט מסעדה - אליה ממן

# data[].attributes.body
אני מרפאה בעיסוק בגן תקשורת. בגן שלנו יש שמונה ילדים ועניין האוכל בגננו מודגש השנה- אם בילדים שאוכלים תוך כדי דחיסת המאכלים או מנגד ילדים שאינם מוכנים לגעת בדבר. בד בבד, רוב ילדי הגן השנה נדרשים להרבה תרגול גרפו-מוטוריקה ותפקודים ניהוליים.
על כן, חשבתי על פרוייקט שיכול לשלב את כל הנ''ל בצורה מוטיבציונית:
יום מסעדה, בו תהיינה מעורבות כמובן גם הגננות והסייעות וגם הקלינאית תקשורת והמנתחת התנהגות. מטרת העל של היום הזה תהיה להיות מלצרים להורים של הילדים. כמובן שלפני כן נבצע "תרגול" עם הילדים ונעשה יום מסעדה כהכנה ליום המסעדה עם ההורים.
הילדים יצטרכו להכין מאכלים לפי מתכונים, להכין תפריטים (הנה הגרפו נכנס לתמונה :) ), עריכת שולחנות כמסעדה, הכנת תלבושות מלצרים ומקום לקופה בה ה"מלצרים" יבצעו חשיבה חשבונית לפי מחיר הזמנותיהם של הסועדים.
יום המסעדה יחולק ליומיים, ביום הראשון נחשוב יחד עם הילדים על ארבעה מאכלים מתוך מבחר ידוע מראש שאותם נרצה להגיש במסעדה שלנו, נכין את המאכלים על פי מתכון ונכין תפריטים, שלט למסעדה, נכין מקום לקופה, שטרות ומטבעות (עוד חיזוק של גרפו!), נכין מפות ונערוך שולחנות לשני סועדים בהתאם לכמות הילדים. הילדים יחולקו לשתי קבוצות ויחליפו ביניהם תפקידים. פעם הם הסועדים ופעם הם המלצרים.
לאחר סיום היום הזה נחשוב יחד עם הילדים על כל השלבים שעשינו ומה כדאי לשפר כדי להכין את עצמנו לקראת ההורים שיבואו למסעדה שלנו! נשמור את הציוד שכבר הכנו למסעדה ונזמין אותם ליום מסעדה. יום לפני שההורים יגיעו, נכין את המאכלים (נחשוב על מאכלים שאפשר להכין יום קודם ולשמור במקרר...) וכל ילד יהיה מלצר של ההורים שלו שהגיעו, כמובן בהנחיית הגננות והצוות.
יום כזה יכול לתת לילדים וגם להורים הרבה חיזוק רגשי יחד עם חיזוק הקשר בין ההורה לילד,
חשיפה למאכלים שונים, לאופן הכנתם ולאכילה מותאמת,
תכנון, הכנה וביצוע של פרוויקט גדול ומשמעותי עבור הילדים וגם עבור הצוות ובמיוחד לעורר מוטיבציה והנעה להתקדמות!
עכשיו אני הולכת לעדכן את הגננת..... :)

# data[].attributes.headline
סרטון לעיון נוסף

# data[].attributes.subject
סרטון לעיון נוסף

# data[].attributes.headline
מרחב טיפולי - שרון פאיראיזן

# data[].attributes.subject
מרחב טיפולי - שרון פאיראיזן

# data[].attributes.body
אני פיזיותרפיסטית בגן תקשורת ובבית ספר לחינוך מיוחד. החדר בו אני עובדת בדרך כלל עובדת בגן הוא חדר גדול שלאחרונה עבר שיפוץ ושידרוג של אביזרים נוספים (בשל כך אין לי תמונה שלו), ואני חייבת לציין יתרון שאין בעיה של מקום בחדר. הבעייתיות נובעת מתוך העובדה שצריך לחלוק את החדר עם פיזיותרפיסטיות נוספות בגנים אחרים ולכן לא תמיד החדר פנוי.. חסרון נוסף הוא שהחדר לא מואר ומאוורר, כיון שאין בו חלונות. בבית ספר בו אני עובדת יש חדר גדול ומאובזר, אך כל הפיזיותרפיסטיות חולקות אותו ביחד, ובתקופת הקורונה זה מאתגר כיון שלא ניתן להפגיש בין תלמידים מכיתות שונות. הייתי רוצה חדר גדול, מאוורר ומואר עם חלונות, ומאובזר עם הדברים הנכונים שחשובים לי לטיפול, אביזרים כגון טרמפולינה, סולם שמחובר לקיר באופן בטיחותי, משטחי ג'ימבורי כגון מדרגות, גליל, חבית, כדור פיזיו ועוד, על מנת שיהיה ניתן לבנות מסלול כייפי, מאתגר ונכון לכל ילד כפי צרכיו.

# data[].attributes.headline
מרחב טיפולי-  רוחמה גרוסר

# data[].attributes.subject
מרחב טיפולי-  רוחמה גרוסר

# data[].attributes.body
אנינ מרפאה בעיסוק בגן שפתי ועיכוב התפתחותי עם  רמות שונות.
אין לי תמונה נרחבת של החדר וכרגע לא עובדת פרונטלי בגן. אך יש לי תמונה יותר מצומצמת שמאפיינת את סביבית החדר- החדר משמש הן לקלינאית תקשורת, מרפאה בעיסוק, פסיכולוג, ישיבות צוות ובנוסף בתור "מחסן ביניים", אחסון של ציוד לפני השימוש בגן ואחר מכן כיוון שמחסן הגן כלל אינו נגיש. החדר מאוד קטן 2 על 3 מטרים ובד"כ מלא בחפצים שונים ועמוס. אני בתור מטפלת לא נהנת להכנס אליו ומתוך כך גם שאר אנשי הצוות וכן הילדים בגן מאוד מוסחים מהמרחב לכן אני עובדת יותר במרחב הגן הטבעי. הייתי רוצה חדר גדול, עם מתחם ג'ימבורי גדול עם ציוד חדיש ואטרקטיבי לילדים. פינה שקטה ורגועה עם שולחן ולוח מחיק וכן פינת משחקים נעימה ורגועה.
בגדול- בייתי רוצה חדר שעושה חשק לילדיםף מגרה אותם אך מצד שני גם מצליח לתת להם תחושה של ויסות להנות בו ולהתנסות וגם לי בתור מטפלת ואדם ששוהה בחדר הרבה שעות מהיום הייתי רוצה חדר מזמין שכיף לבלות בו.

# data[].attributes.headline
פרויקט יום ספורט - טליה אדרי

# data[].attributes.subject
פרויקט יום ספורט - טליה אדרי

# data[].attributes.body
הילדים בגן שפה בו אני עובדת, משתלבים מפעם לפעם בגן של בני גילם הנמצא לידם. לרוב בזמן ההשתלבות הילדים מגיעים כאורחים לגן השני. הפרויקט יהיה הזדמנות לילדים מגן השפה בו יוכלו "לארח" את הגן השני. הפרויקט יועבר עם הגננת.

הבעיה היא שבגן השפה ישנם שמונה ילדים, בעוד בגן השני לומדים כשלושים ילדים. איך הילדים יצליחו להשתלט על כמות הילדים מהגן השני? איך ירגישו אחריות ושליטה על המתרחש?

הפרויקט: "יום ספורט". כל זוג ילדים יעבירו תחנה. הגן השני יתחלק לשתי קבוצות (קבוצה ראשונה תגיע בבוקר ולאחר מכן הקבוצה השנייה), ויעברו בין ארבע התחנות. הילדים שלנו יכינו את התחנה משלב התכנון- יגדירו את האמצעיים, את המשחק ומה מדד ההצלחה. יכינו כרטיסיות לכל ילד שעובר בין התחנות, יחשבו על פרסים וכיבוד. תכנון יום הספורט ייקח מספר שבועות (לכן חשוב שהגננת תהיה שותפה, היא נמצאת רוב השבוע עם הילדים) ויכלול את הרעיונות של הילדים. התחנות השונות יבדקו קודם על ידי החברים לגן- כל זוג יעביר את התחנה לשאר הילדים והם יתנו את דעתם על התחנה (תוצר ביניים). רק לאחר מכן, תוכל להיות מוצגת ביום הספורט הגדול.

מבחינת ריפוי בעיסוק הפרויקט כולל מטרות של תכנון ובקרה, מוטוריקה עדינה וכמובן משחק ועצמאות.

# data[].attributes.headline
פרויקט עיתון שכבתי- שני אזולאי

# data[].attributes.subject
פרויקט עיתון שכבתי- שני אזולאי

# data[].attributes.body
השנה אני מטפלת רק בתלמידים דיפרנציאליים בבית ספר רגיל באריאל אבל הייתי רוצה להתחיל פרויקט של כתיבת עיתון סוף שנה עבור כיתה ו בה לומדת אחת המטופלות שלי שנמצאת על הרצף האוטיסטי. הייתי מאוד רוצה שמחנכת הכיתה וכן המטפלת הרגשית של אותה מטופלת יהיו מעורבות. המטרה שלי היא לתת לה תפקיד משמעותי בכיתה ושהיא תיהיה אחראית על קבוצות שונות של ילדים ותחלק להם תפקידים שונים בכתיבת העיתון. המטרה שלי היא להפגיש אותה וליצור אינטראקציה בינה לבין ילדים נוספית בכיתה (ולא רק 2 החברות היחידות שיש לה תמיד) על מנת שתכיר, שתתכונן לשנה הבאה וכן יהיו לה חוויות של הצלחה באינטראקציות אלו כי היא לרוב מאוד חרדתית. הקשיים שעלולים לעלות הם בעיקר חוסר שיתוף פעולה מצד המטופלת וכן חוסר שיתוף פעולה מצד המחנכת ושאר ילדי הכיתה. אני חושבת שפרוייקט מסוג זה הינו יישים במידה ומתחילים מספיק זמן מראש ויש תוכנית מסודרת.

# data[].attributes.headline
מרחב טיפולי- שירה זאדה

# data[].attributes.subject
מרחב טיפולי- שירה זאדה

# data[].attributes.body
אני עובדת בגן תקשורת ובכיתת תקשורת. בזמן שבגן יש לי חדר שהוא רק שלי, וגם אם מטפלות אחרות עובדות בו, העדיפות היא שלי והן מסדרות אחריהן. בחדר שיש לי בגן, יש אווירה מעולה, מלא משחקים ככה שאני אף פעם לא מצליחה לחשוב האם אני צריכה משהו נוסף. אני חייבת לציין שכשראיתי את החדר והציוד לראשונה, הייתי בהלם. במהלך ההתנסויות השונות בתואר ראיתי חדרי טיפול משמעותית פחות טובים. לעומת זאת, החדר שיש לי בבית הספר הוא חדר שנמצא בשימוש של כל המטפלות בבית הספר ולמרות שהוא צמוד לכיתה בה אני עובדת, אם אני משאירה שם דברים הם יכולים להיעלם ולכן זהו חדר ללא ציוד טיפולי (חלקו משמש קצת כמחסן לכיתה) ואזור עגול עם שולחן עגול וכיסאות. ובכל זאת, כשאני חושבת על חדר החלומות, אני אפילו לא יכולה לבחור בין שני החדרים שבהם אני עובדת, אני מרגישה שלכל אחד מהם יש יתרונות והוא מלמד אותי איך להשתמש ולהתאים בסביבה שלי לצורך הטיפול.
דווקא בחדר בגן, הייתי שמחה שיהיו לי יותר ארונות סגורים כדי שלא כל המשחקים יהיו זמינים. אני חייבת לציין שזהו הדבר היחידי שאני מרגישה  שחסר כשאני מגיעה לעבודה. אני לא מצליחה לחשוב על חדר החלומות שלי, כי אני באמת מרגישה ששני החדרים מתאימים לי וטובים לי.

# data[].attributes.headline
משימת מרחב טיפולי - הילה לנדסמן:

# data[].attributes.subject
משימת מרחב טיפולי - הילה לנדסמן:

# data[].attributes.body
לא אוכל לצלם את החדר מכיוון שאני בבידוד.

אני קלינאית תקשורת ועובדת בבית ספר יסודי, החדר בו אני עובדת זהו חדר משותף למטפלות הנוספות (מרפאה עיסוק ומטפלת באומנות). החדר היה בעברו מחסן של חדר מדעים ואז הוא הוסב לחדר טיפולים. בתחילת שנה רצינו לגרום למי שייכנס לחדר תחושה טובה ולכן הוספנו וילונות שמצאנו, סידרנו את הארונות שהיו במקום קצת אחרת, ואיבזרנו את החדר בחומרי יצירה ובמשחקים. בעיניי החדר עדיין לא מאוד מזמין.

אם הייתה לי אפשרות לחדר משלי בעיצוב שאני רוצה, הייתי דואגת לחדר בעל נגישות עם צבעי פסטל נעימים. עם שטיח, בשביל שאוכל לשחק עם ילדים על הרצפה בעת הצורך. וגם עם כסא נוח למקרה שמגיעים הורים להיות חלק מהטיפול.

הייתי תולה על הקיר לוח רגשות ולוח שאפשר להדביק עליו לו"ז משתנה לפי הילד הספציפי.

הייתי רוצה שיהיו לי מדפים סגורים, בהם יהיו מעט משחקים שנבחרו בפינצטה, ספרים והמון חומרי יצירה. וכן מעט ציוד ספורט כדי להשתמש בו בטיפולים.
כל משחק או ציוד כל שהוא יהיה בתוך קופסא עליה תהיה מודבקת כרטיסיה עם תמונה, שמראה מה יש בתוכו, וככה יותר קל לבחור בלי להוציא את כל הקופסא.

תודה שגרמת לי לדמיין את חדר חלומותיי. זה נותן הרגשה טובה ותקווה 😊

# data[].attributes.headline
מרחב טיפולי - עדיה ניסן

# data[].attributes.subject
מרחב טיפולי - עדיה ניסן

# data[].attributes.body
אני מרפאה בעיסוק ועובדת בגן תקשורת לילדים עם ASD. אני חולקת את החדר עם הפיזיותרפיסטית, וחילקנו את הזמנים כך שרוב הזמן אני בחדר (בזמן שהיא בקבוצה במרחב ולהפך). חדר הטיפולים הוא המקום האהוב עליי בגן, החדר גדול ומרווח וקיים בו ציוד מגוון וחדש. ישנם אביזרים רבים למוטוריקה גסה - חבית, גליל, בריכת כדורים, מנהרה, צלחת ווסטיבולית, מדרגות, סולם, קורה, נדנדות, ערסל, קונוסים, טבעות ועוד ועוד... הציוד למ. גסה ממוקם על מדף גבוה ובצמוד לקיר בחדר. ובצד השני של החדר סידרנו אזור לעבודה ליד שולחן, משחקי קופסא ומוטוריקה עדינה. כך שבאזור זה ממוקמים שולחן וכסאות, קיימת שידה גדולה הפתוחה למעלה ובה מסודר ציוד רב למ. עדינה - טוישם, צבעים, דבק, מספריים, בירסטולים, קרפים, פונפונים ועוד... החשיבה היתה להנגיש את הציוד בשימוש יומיומי לילדים. בארונות השידה קיים ציוד נוסף. כמו כן, ליד השידה קיים ארון גדול ובו משחקי קופסא, משחקי הרכבה אביזרי תחושה ועוד. לעניות דעתי חדר הטיפולים מסודר בצורה מזמינה, נעימה, ובעל מרחב רב.
הייתי רוצה שציוד המוטוריקה הגסה יהיה מאורגן בצורה אחרת - בתוך ארונות / על מדפים ולא שרובו יהיה על הרצפה. בנוסף, עקב היותי מטפלת בילדי ASD הייתי שמחה להתייחסות יותר בפן החושי - אפשרות לכבות אורות (שלא מכבים עוד אזורים בגן), אפשרות לעמעם אורות, אורות צבעוניים, מערכת הגברה למוזיקה, מכשיר שמוציא ריח נעים ועוד.

# data[].attributes.attachment_link.title
חדר הטיפולים

# data[].attributes.headline
מרחב טיפולי- טליה אוחנה

# data[].attributes.subject
מרחב טיפולי- טליה אוחנה

# data[].attributes.body
אני מרפאה בעיסוק בבית ספר לחינוך מיוחד בראש העין. ישנו חדר ריפוי בעיסוק גדול ומרווח וחולקת את החדר עם עוד שתי מרפאות בעיסוק. חדר זה נקרא גם חדר מציאות מדומה כי בו יש את המערכת המקרינה על הרצפה מסך מגע.
מבחינת ציוד החדר מושקע מאד וישנו ציוד רב.
בחדר ישנם ארונות גדולים לציוד. שולחנות עם מגירות. מחשב, מסך המחובר למערכת APT לידיים. ציוד לטיפול סנסומוטורי כגון- גלילים, צלחת וסטיבולרית, סקוטרים וכו'. בנוסף ישנן מגרות עם אביזרי תחושה.
יש בחדר חלונות גדולים ווילונות אטומים ובפינה יש כיור.
אנחנו מתניידות בבית הספר עם עגלות סופר קטנות כדי להביא ציוד לקבוצות בכיתות.
החדר עמוס מאד ורוב הזמן מבולגן כי אין לנו זמן לסדר ולפנות עגלות. רוב הטיפולים לא נעשים בחדר הטיפול אלא בכיתות ובסביבה הטבעית של הלמידה. כאשר ישנו טיפול בחדר יש צורך לארגן סביבה מתאימה לטיפול.
החדר שהייתי שמחה שיהיה לי הוא בעצם אותו חדר שיש כרגע אחרי סדר משמעותי ופינוי חפצים שאין בהם צורך ומציאת מקום לחפצים הפזורים בו כדי לאפשר סביבת עבודה מאפשרת ונעימה.

# data[].attributes.attachment_link.title
חדר ריפוי בעיסוק

# data[].attributes.headline
מרחב טיפולי-

# data[].attributes.body
מרחב טיפולי- נופר לוי
אני עובדת בתיכון חנ"מ (הפרעות נפשיות ואוטיזם) השנה כל הטיפולים שלי נמצאים בחדר קבוע ואני חולקת את החדר עם מטפלות רגשיות שונות. החדר נמצא בקומה השלישית בבניין הטיפולים בבית הספר. החדר נקרא "הדירה" מכיוון שישנו חדרון קטן של שירותים ומקלחת שאינם שמישים בחדר כמו כן, ארון עם בגדים ומיטה קטנטנה. כאשר התחלתי לטפל שם השנה החדר היה עמוס מאוד בחפצים ישנים ולא רלוונטיים וחומרי אומנות ישנים, והארונות היו מבולגנים ועמוסים. בנוסף ישנם כתמים ישנים של גואש על אחד הקירות.

חדר הטיפולים שהייתי רוצה הנו חדר נעים,  ומרווח יותר. הייתי רוצה שהוא יהיה יותר מעוצב ומזמין והחפצים בו יהיו חדישים. כמו כן שיהיה בקומה הראשונה מכיוון שישנם תלמידים המתעצלים לעלות אליו. כמרפאה בעיסוק הייתי שמחה שהמיטה אשר נמצאת בחדר וחדרון השירותים ישארו על מנת לתרגל תפקודי יומיום. עם זאת, שיהיו גדולים יותר ושמישים.  בנוסף, הייתי שמחה שהארונות בחדר יהיו מלאים באמצעים רלוונטיים: אבחונים ומשחקים תואמי גיל.

# data[].attributes.headline
מרחב טיפולי - שרון יגודה

# data[].attributes.subject
מרחב טיפולי - שרון יגודה

# data[].attributes.body
אני עובדת בבית ספר חינוך מיוחד לתלמידים בעלי לקויות קשות.
הלקויות מתבטאות באופן קוגניטיבי ובאופן פיזי. בנוסף לכל התלמידים לקויות בריאותיות קשות.

בתקופת השיגרה היה לי חדר טיפולים קטן שבו היה מקום לכיסא גלגלים ולמחשב, ויכולתי לבחור האם לשחק עם התלמידים בשולחנית שמחוברת לכיסא גלגלים או באמצעות משחקי מתגים במחשב. מכיוון שחדר הטיפולים היה קטן מאוד רוב המרפאות בעיסוק לא היו משתמשות בו, אלא מטפלות בילדים בכיתה. עם זאת אני הרגשתי שחדר הטיפולים מסייע לתלמידים להתרכז ולכן העדפתי לקחת את התלמידים לשם.

מאז משבר הקורונה, ובשל המצב הרפואי של התלמידים, נסגרו חדרי הטיפולים והם לא בשימוש יותר (הטיפולים מתבצעים כולם בכיתה).

החלום שלי הוא לחדר טיפולים ענק בעל מכשור פיזי מתקדם המאפשר לתלמידים עם כיסאות גלגלים ובעלי מגבלות מוטוריות משמעותיות מאוד לבצע פעולות במרחב.

אין לי תמונה לצרף כי אני בחופשת לידה.

# data[].attributes.headline
טיפול בקבוצה - שלומית פסל

# data[].attributes.subject
טיפול בקבוצה - שלומית פסל

# data[].attributes.body
אני מטפלת באומנות באולפנה לחינוך מיוחד ויש לי קבוצה של ארבע בנות מכיתה ט' קטנה. מטרת הקבוצה היא פיתוח מיומנויות תקשורת ושיכלול הכישורים החברתיים, מתן האמון והביטחון באחר. מההתחלה הקבוצה מאתגרת אותי מאוד , אני נתקלת בקשיים רבים בהנעת הבנות לפעולה וליצירה. כל אחת שקועה בעולמה וכמעט ואין אינטרקציה ביניהן. עשיתי להן בקבוצה את פעילות יצירת המרחב במשותף של לקיחת חיה, יצירת בית וסביבה מחברת, רק שעשינו זאת על ידי יצירת דמות באופן אישי באמצעות ביצה מקלקר. השלב בראשון היה יצירת הדמות, לאחר מכן יצירת הבית לדמות ולבסוף יצירת מרחב משותף שמחבר בין הבתים ומאפשר גישה מאחד לאחר. במהלך השלב הראשון הבנות ישבו בריחוק אחת מהשניה ולא דיברנו ביניהן בכלל! חיכו רק לסיים עם המשימה ולעבור שלב. בהכנת הבית היתה התקרבות לגליון אחד משותף, מה שיצר התקרבות גם בין הבנות. אחת מהן ניסתה לצייר כשהיא ישובה על כיסא אך משראתה שזה לא מתאפשר היא הצטרפה לשאר. אהבתי לראות את המחשבה מאחורי יצירת הבית ושמתי לב שבמהלך ההשקעה בו הבנות חזרו לדמויות שיצרו והוסיפו גם להן פרטים נוספים. השלב השלישי היה קשה עבורן והוציא מהן קולות של קיטור וחוסר נכונות לפעולה. לאחר שכנוע מצידי אחת הבנות החלה ליצור קווים מחברים רק על מנת לסיים, מה שהוביל לדיאלוג ביניהן על הרחבת הקווים וצביעתם ויצירת כיכר במרכז. השיח ביניהן עורר בי התרגשות ותקווה שעל אף הקושי הרב שיש לכל אחת מהן, יש סיכוי לפתח אצלן את המקום התקשורתי והחברתי.

# data[].attributes.headline
מרחב טיפולי גל בן משה

# data[].attributes.subject
מרחב טיפולי גל בן משה

# data[].attributes.body
זהו חדר הטיפולים בבית ספר חינוך מיוחד בו אני עובדת (ביה"ס כוללני חציו ילדי ASD, וחציו ילדי מש"ה). החדר מרווח, יש הרבה מקום אחסון ויש מבחר די גדול של צעצועים ומשחקים. בית הספר הוא בית ספר צומח, ולכן יש לא מעט משחקים שהם לא רלוונטיים (נקנו בעבר, לפני שידעו מי בדיוק יגיע לבית הספר ומה המשמעות של הקנייה של כל העזרים הללו). החדר יחסית די נוח, אבל יש בו לא מעט חסרונות. החסרון הראשון והמשמעותי ביותר הוא מספר האנשים שאנחנו חולקים את החדר – 7 קלינאי תקשורת. קשה לקיים בחדר טיפול שכן יש כניסה ויציאה של הרבה אנשים בזמן הטיפול (ובמקרים רבים, גם יושב בחדר קלינאי תקשורת נוסף לעבוד על המחשב). בנוסף, יש בחדר המון גירויים בשל הקושי בסדר וארגון, המרחב גורם לכך שחלק מהמשחקים לא ממש נגישים.
הייתי רוצה שלקלינאי התקשורת בבית הספר יהיה חדר עבודה משרדי – בו נוכל לשבת ולעבוד על התכנים הנוספים שלנו (בחדר יהיה מחשב, אייפדים, מוצרי אלקטרוניקה, מסמכים, מדפסת ועוד). ובנוסף, יהיה חדר טיפולים – חדר בו אנחנו נקיים את הטיפולים עצמם לילדים, וכך נוכל לבצע הפרדה טובה יותר, פרטיות ואינטימיות. בחדר הטיפולים עצמו יהיה שטיח על הרצפה, מספר ארונות מצומצם בו נוכל לקחת איתנו את המשחקים מהחדר המשרדי הגדול ולהניח בארונות, מראה, וילון שמאחוריו יהיו אביזרי ג'ימבורי לילדים איתם נרצה להשתמש באביזרים אלה וכן שהחדר יהיה מבודד ולא במרכז בית הספר. בנוסף, יהיה שולחן וכיסאות מתכווננים בהתאם לגיל התלמידים (יש תלמידים גדולים מאוד שזקוקים לשולחנות וכיסאות גבוהים ותלמידים קטנטנים שזקוקים לשולחנות וכיסאות נמוכים). ככה נוכל לקיים טיפולים דידקטיים יותר שמצריכים ישיבה ליד שולחן וגם טיפולים טבעיים וחופשיים יותר בהם נוכל לשבת על הרצפה ולשחק.

# data[].attributes.headline
מרחב טיפולי- שחר פילוסוף

# data[].attributes.subject
מרחב טיפולי- שחר פילוסוף

# data[].attributes.body
אני מרפאה בעיסוק ועובדת בגן שפתי. את החדר אני חולקת עם שאר הצוות הטיפולי: קלינאית תקשורת, פיזיותרפיסטית ומטפלת רגשית. החדר יחסית קטן, יש בו ארון גבוה וארונית נמוכה למשחקים ושידה נמוכה עם מגירות לחומרי היצירה. בחדר יש שולחן טיפול נמוך וכיסאות נמוכים המותאם לילדים, מעל השולחן תלוי לוח מחיק, ליד תלויה מראה וממול לוח שעם לצורך תלייה של יצירות, כללים ולוחות שונים. ישנו מתלה תקרה לאביזרים כמו נדנדה וערסל. את ציוד המוטוריקה הגסה מאחסנים במדף עליון גדול וכך הציוד לא תופס מקום בחדר. בנוסף, החדר מואר והקירות נעימים ולא עמוסים.
הייתי שמחה לחדר עם מרחב גדול יותר על מנת לבצע פעילויות של מוטוריקה גסה. בנוסף, ציוד שאינו בשימוש הייתי שמחה להוציא מהחדר ולרכוש ציוד חדיש. ושהחדר יהיה מזמין ומסודר יותר.

# data[].attributes.headline
מרחב טיפולי - שלומית פסל

# data[].attributes.subject
מרחב טיפולי - שלומית פסל

# data[].attributes.body
אני מטפלת באומנות באולפנה צומחת לחינוך מיוחד - בתקן התנהגותי - רגשי.
המקום בשלבי התהוות ובהתאם לכך גם החדר והיכולות שלי להגשים חלומות.
זווית הצילום לא מראה את תנאי הסף שהיו לי לכיור ולמתקן ייבוש יצירות. בנוסף גם יש באותו צד של החדר ציוד מתכלה המשמש ליצירה. המנהלת חולקת על הרצון שלי למחזר חפצים ומתקשה עם מראה הארגזים המאחסנים את היצירות, שנמצאים על גבי ארון חומרי היצירה. היא שואפת לחדר אסתטי ואני מתחברת יותר לאותנטיות.
אני אוהבת את החדר ומרגישה שהוא מאפשר למטופלות להרגיש בנוח, לשתף וליצור. בפנטזיה הייתי רוצה חדר גדול יותר עם קיר מלא במיניאטורות, ארגז חול וקיר לביטוי עצמי שאפשר  לפרוק עליו ולהיראות על גביו.

# data[].attributes.headline
מרחב טיפולי שפרה שרייבר

# data[].attributes.subject
מרחב טיפולי שפרה שרייבר

# data[].attributes.body
אני עובדת בגן עיכוב התפתחותי. אפתח ואציין כי המרחב הטיפולי שלי אינו בהכרח רק חדר הריפוי בעיסוק, בו אני מקיימת את הטיפולים הפרטניים או הקבוצתיים. אלא מרחב הגן כולו! החצר, שולחנות היצירה, פינות המשחק והאוכל ואפילו השירותים. אני מתחברת מאד לגישה האקולוגית שהולכת ותופסת בעשייה הטיפולית, שרואה את הסביבה הטבעית של הילד, בה הוא פועל רוב הזמן, כסביבה המשמעותית והיעילה יותר גם ליצירת שינוי ולטיפול. פיתוח הקשר הרציף עם מנהלת הגן ושאר הצוות, וחשיבה משותפת. כל הזמן מה ומאילו זוויות ניתן לראות עוד את הילד. ועוד ועוד..  בכל אופן, חדר הריפוי בעיסוק שזכיתי בו, מצוייד היטב, גדול, ממוזג ומרווח. יש בו ארון למשחקים, שידת מגירות וארונית קטנה לציוד נוסף. לידם עומד השולחן עם כסאות קטנים.  במרכז החדר- נדנדה שתלויה מהתקרה לתרגול והתנסות סנסומוטורית. לעיתים קרובות צוות הגן רואה בחדר מרחב נוח לאחסון חפצים שונים, כגון: אופניים, תיקי מסמכים של ילדי. הגן- בארון, וכדו' וזה עלול להפריע
הייתי רוצה-  מרחב קצת יותר נעים ומזמין מבחינת העיצוב. כגון: קירות צבעוניים, מקום אסתטי ומקורי לתליית היצירות וכדו'. לצערי זה לא הצד החזק שלי, מבחינה ביצועית.
לא אוכל לצרף תמונה, כי אני ב"ה בחופשת לידה

# data[].attributes.headline
מרחב טיפולי- טליה אדרי

# data[].attributes.subject
מרחב טיפולי- טליה אדרי

# data[].attributes.body
אני עובדת בשלושה גנים, שניים מתוכם הם במבנים חדשים. שנה שעברה, כאשר המבנה נפתח התייעצו איתי היכן לתלות את האביזרים מבחינת מיקום בחדר וכן יכולתי לבחור (בין היצע לא מאוד גדול..) אלו אביזרים יתאימו לי ולילדים ואלו לא. אני מחוברת לסביבה הפיזית של גנים אלו וחושבת שהיא סביבה מאפשרת בטיפולי ריפוי בעיסוק.

לגן השלישי בו אני עובדת, הצטרפתי השנה. חדר הריפוי בעיסוק פועל שם למעלה מעשור. לפיכך יש המון ציוד וכיף לעבוד שם, אך עדיין לא מצאתי דרך לסדר את החדר בצורה כזאת שלא כל הציוד יהיה גלוי לעין. כיום, בעיניי, החדר מציף, האביזרים הגלויים מסקרנים ולעיתים מציפים את הילדים וגורמים להסחת הדעת בטיפול.
תמונה שווה אלף מילים, תראו ותבינו...
הייתי רוצה חדר מרווח יותר, עם נישה בה היה ניתן לשים את הציוד הגדול. או אולי אפילו חדרון קטן בו ניתן לאחסן את הציוד ובעת הצורך בזמן הטיפול לקחת משם את הציוד הרצוי.

# data[].attributes.headline
מרחב טיפולי- אלמוג לוי

# data[].attributes.subject
מרחב טיפולי- אלמוג לוי

# data[].attributes.body
זהו חדר הטיפולים של מקצועות הבריאות בבית הספר לחינוך מיוחד בו אני עובדת. אנחנו (המרפאות בעיסוק) חולקות את החדר עם מטפלות באומנות. כיום אין בחדר את האורגנית, ויש מחשב. בנוסף יש מזרנים שאי אפשר לראות בתמונה. אנחנו שולפות אותם ומחזירות בסוף הטיפול. מצד אחד זהו שיפור משנה שעברה, אז לא היה לנו מרחב בחדר. אך הפנטזיה שלי היא חדר יותר גדול, מצופה במזרנים באופן תמידי, עם אביזרים תחושתיים ומוטוריים, כמו ערסל, נדנדה תלויה, סולם. חדר שיאפשר לתלמידים, בעיקר הצעירים, לנוע במרחב בטוח, לתרגל מיומנויות מוטוריות שונות, ולקבל גרייה תחושתית שלא תמיד ניתן לספק בעוצמה שהם צריכים במרחב הבית ספרי, כמו תחושה וסטיבולרית לינארית וסיבובית עוצמתיות ובטיחותיות. הייתי שמחה גם ללוח חכם שיעזור להשתמש בטכנולוגיה לרכישת מיומנויות קוג', וכן לתרגול שימוש בלוח בצורה נינוחה המתאפשרת בטיפולים פרטניים, שימוש שהם מתבקשים לעשות בכיתות בסדר היומיומי השוטף.

# data[].attributes.headline
מרחב טיפולי - רותם שיר

# data[].attributes.subject
מרחב טיפולי - רותם שיר

# data[].attributes.body
אני קלינאית תקשורת בגן עיכוב התפתחותי, חדר הטיפולים שלי היום הוא די קטן וצפוף, כך שלא יכול להכיל קבוצה של ילדים, אבל יכול להכיל זוג ילדים. בחדר שלי שולחן מלבני וכיסאות נמוכים, כך שאני והילדים באותו הגובה בערך. בנוסף יש לי בחדר ארון שמכיל את כל המשחקים ומחשב. כמו כן, בחדר שלי לוח קיר שניתן להדביק עליו סקוצ'ים וזה מאפשר לי להדביק עליו דברים שונים כגון: לוחות תקשורת, תמונות, יצירות וכו'. על הקיר תלוי לוח רגשות ובו תמונות של הבעות פנים. עם הלוח הזה אני פותחת כל טיפול, ראשית אני מספרת איך אני מרגישה היום ולמה, ולאחר מכן אני מפנה את השאלות הללו לילדים. ילד שמדבר מספר במילים ומשפטים, ילד שלא מדבר מספר באמצעות הצבעה על הרגש בלוח. חשוב לי לתת לגיטימציה להבעת רגש באופן כללי ולכל מגוון הרגשות בפרט באמצעות מודלינג שלי.

חדר הטיפול שהייתי רוצה הוא חדר גדול יותר ומרווח יותר כך שיהיה מקום להכניס קבוצה לחדר מבלי לחוש צפיפות. כמו כן, הייתי מעדיפה שולחן עגול בחדר על פני המלבני, השולחן המלבני בעיני פחות חברתי ונוח. שולחן עגול מאפשר תחושה של הכלה ויציאה מהאווירה הדידקטית-לימודית. בנוסף, הייתי רוצה שהחדר שלי יהיה מרוחק קצת מהגן או אטום לרעשים, המיקום שלו כיום יוצר מצב שהרעש של המתרחש בגן חודר לחדר הטיפולים ומסיח את הילדים, כמו כן, לעיתים הטיפול מופרע בשל כניסה של ילד או איש צוות לחדר.

לסיכום, לדעתי חדר הטיפולים צריך להיות מקום מכיל ונעים שבו הילדים ירגישו ביטחון והנאה ושירצו להיכנס אליו בשמחה.

# data[].attributes.body
לא אוכל להעלות תמונה של החדר כיוון שאני בחופשת לידה, אך אנסה לתאר את החדר כמה שאוכל.
החדר נמצא בגן שפתי ומתחלק בין כל הצוות הטיפולי: מרפאה בעיסוק, קלינאית תקשורת ומטפלת רגשית. שנה שעברה עבדתי יומיים בגן, יום אחד בחדר טיפולים ויום נוסף המטפלת הרגשית גם הגיעה אז נאלצתי לטפל בחדר אחר- המחסן של הגן, במקלט. חדר הטיפולים ממוקם בסמוך למקום המפגש כך שבזמני המפגש  קשה להתרכז בתוך החדר. החדר יחסית קטן, מתאים בעיקר לעבודה על יד שולחן אך לא מאפשר עבודה על מוטוריקה גסה (עובדים על זה בעיקר בחוץ או במרחב הגן). בחדר יש שידת מגירות עם חומרי יצירה של הגן המשמשים גם בטיפול. יש ארונית משחקים גבוהה וארונית משחקים נמוכה. יש שולחן טיפול נמוך עם כסאות נמוכים ומעל השולחן תלוי לוח שעם. החדרהותאם לילד עם לקות שמיעה מבחינת האקוסטיקה, הוחלף מזגן מרעיש למזגן שקט. התאורה בסדר גמור. החדר בדר"כ נעים, מזמין ומסודר.
היתי רוצה חדר יותר גדול עם מרחב לבצע פעילות מוטוריקה גסה, ציוד של מוטוריקה גסה, מיקום צדדי ולא במרכז הגן.

# data[].attributes.headline
מרחב טיפולי- מוריה ברחד

# data[].attributes.subject
מרחב טיפולי- מוריה ברחד

# data[].attributes.body
לצערי לא אהיה בעבודה כדי לצלם את חדר הטיפולים שלי אך אוכל לתאר אותו. לפני כן אגיד שזהו חדר ממש לא אידאלי ואפרט.
אני עובדת בגן בחדר שהוא הממ"ד של הגן וחולקת אותו עם מטפלת נוספת כאשר ישנם יומיים חופפים מה שאומר שאני עובדת בו יומיים בשבוע ויום בשבוע אני עובדת בחדר אחר (גרוע יותר).
בממד החלונות לא יכולים להיפתח יותר מידי ועל כן החדר חשוך, אין תאורת יום נעימה. יש מנורת חירום שמפיצה או חלש בלבד. בחדר שני ארונות (אחד עם המשחקים שלי ואחד עם המשחקים של המטפלת השניה). בממ"ד יש חפצים שמחויבים להיות שם  מעצם היותו ממ"ד מה שמושך פעמים רבות את תשומת לב הילד המטופל ומקשה על הטיפול שכן קשה לייצר סביבה נקייה לגמרי מגירויים.
הקירות בחדר לבנים והרצפה פיויסי אפור. בחדר יש ארון עם קופסא לכל ילד עם התמונה של הילד עליו. בנוסף, יש דלת מקשרת לגן אחר, יש המון רעש במהלך הטיפולים מהגן השכן ופעמים רבות זה מפריע למהלך הטיפול.
בנוסף, עצם החלפת החדרים מבלבלת את הילדים (ילדים בני 3 וחצי בממוצע) ומקשה עליהם להבין לאיזה סטינג טיפולי הם נכנסים ומי המטפלת הפעם.
אם הייתי יכולה לבחור הייתי מקצה חדר שהוא רק של הקלינאית תקשורת בכל בו היא נמצאת בגן, חדר עם חלונות גדולים ואור יום. מעבר לכך הייתי רוצה שהחדר יהיה נטול גירויים ויזואלים ושמיעתיים (בלי דלתות מקשרות ובלי רהיטים מיותרים). בנוסף הייתי בוחרת בדלת שיכולה להינעל משום ששאר הילדים בגן לפעמים נכנסים ומפריעים.

# data[].attributes.headline
משימה- מרחב טיפולי: שני אזולאי

# data[].attributes.subject
משימה- מרחב טיפולי: שני אזולאי

# data[].attributes.body
אני עובדת בבית ספר יסודי ובו אני מוציאה ילדים דיפרציאליים ועובדת איתם באופן פרטני. בתחילת השנה בכלל לא היה לי חדר והמנהל הציע שאעבוד עם הילדים השונים במסדרון, לאחר שהסרתי שזה בלתי אפשרי הציעו לני להשתמש בחדר רובוטיקה הישן שכבר אינו נמצא בשימוש. עקב מחסור משמעותי בחדרים הציעו זאת גם למורת שילוב כך שהיום אני חולקת את החדר עם מורת השילוב. החדר גדול מאוד וחשוך מאוד ללא חלונות. בנוסף יש בו המון מחשבים שאינם בשימוש. החדר מרוחק משאר הכיתות ולכן הוא דיי שקט אך לפעמים הילדים מתקשים להתרכז בגלל התלמיד שנמצא את המורה השנייה. את החדר חילקנו ל2 באמצעות ארון שהצבנו באמצע. ואני חיברתי 2 שולחנות כך שיהיה אפשר לשבת אחד מול השני עם מרחק מספק לקורונה. הייתי מאוד רוצה שבחדר שלי יהיה לפחות חלון כדי שיהיה אור נעים. בנוסף, הייתי רוצה חדר משלי שלא אצטרך חלוק כדי לאפשר לילדים להתרכז. הייתי רוצה שיהיו מעט חומרים כמו טושים, דפים, לוח וטושים מחיקים. כמו כן בכללי הייתי רוצה שהחדר יהיה פחות קודר ויותר צבעוני ומזמין (תמונות על הקירות, פוף לשבת עליו ועוד).

# data[].attributes.headline
משימה- מרחב טיפולי- בתיה שטרית:

# data[].attributes.subject
משימה- מרחב טיפולי- בתיה שטרית:

# data[].attributes.body
אני עובדת בשני גנים שונים. בגן אחד יש חדר קטנצ'יק שמיועד לקלינאית ובו שולחן, כיסאות ושידה קטנה עם משחקים. החדר מאוד צפוף וגם לא כ"כ מזמין. לעומת זאת, בגן השני שאני עובדת, יש חדר גדול ומרווח (בגדול הוא שייך לריפוי בעיסוק אך אנחנו עובדות בזמנים שונים), בחדר יש מלא ציוד מכל הסוגים, שולחן, כסאות וכו'.
הייתי רוצה שחדר הטיפול יהיה קודם כל מסודר, מרווח ונקי! אני חושבת שממש חשוב שהחדר יהיה מאורגן ומסודר עם כמה שפחות גירויים שלא יפריעו ויסיחו את המטופלים. בנוסף, הייתי שמחה שחדר הטיפולים יהיה מאובזר מלבד בציוד המקצועי, בציוד כיפי ומפנק שיזמין להכנס ולשבת בחדר- שטיח, כסאות נוחים, מנורות שמשרות אווירה נעימה, מעט תמונות על הקירות ובקיצור פשוט שתהיה תחושה נעימה ומזמינה בחדר.

# data[].attributes.headline
משימה ה-הודא עיסא

# data[].attributes.subject
משימה ה-הודא עיסא

# data[].attributes.body
חדר הטיפולים שאני עובדת בו בגן עיכוב התפתחותי, נקרא החדר הכי יפה בעולם, בחרנו בשם הזה לפי בחירתם של הילדים (הם בחרו), חדר מסודר נקי עם מרווח ומלא ציוד של קלינאית ומרפא בעיסוק ואומנויות, כמו כן יש ארונות לאחסון למשחקים וכל הדברים שמשומשים ליצירה וכל החפצים שמים אותם בקופסאות , כמו כן קיים לוח גדול לתליית ציורים או עבודות של הילדים. למרות שקיים בחדר כמה פריטים שהם שייכים (לאנשי המקצוע שבאים לתקן ולשפץ הגן) קורה לפעמים הסחת דעת. החדר מואר עם וילון אחד ,הישיבה היא אמצעית עם כיסא קטן(לפעמים זה לא נוח).
חדר נוח ,אני נהנית בחדר כזה אך אם הייתה לי אפשרות לשנות הייתי בוחרת בצבעים אחרים לשטיח ולשולחן הייתי בוחרת בכיסא יותר מתאים ונוח וכמובן הייתי בוחרת בדלת עם מנעול בכדי לא לתת לילדים אחרים להפריע באמצע טיפול. (לא קיים תמונה אצלי אשתדל לצלם שבוע הבא ולצרף).

# data[].attributes.headline
מרחב טיפולי רויטל ליאופולד

# data[].attributes.subject
מרחב טיפולי רויטל ליאופולד

# data[].attributes.body
אני חזרתי שבוע שעבר מחופשת לידה לעבודה בשני גני תקשורת, גן אחד הוא התחלה חדשה בשבילי ולכן ארחיב רק על המוכר לי מבינהם, אשתדל לצרף תמונה בהמשך- בגלל הסגר לא אגיע השבוע.
החדר מוארך בגודל שמספיק  למעט עבודה במרחב ומצד שני לא גדול ומציף, קירות החדר נעימים ולא עמוסים, יש ארון קטן לאחסון משחקים ומדף עליון גדול לאחסון. שולחן וכסאות מותאמים לגובה הילדים, מתלה תקרה לנדנדה/ערסל, ואביזרים סנסו-מוטוריים כמו מקפצה, צלחת, חבית. בחדר יש מראה שפעמים רבות  "לוקחת חלק" בטיפול.
המבנה המוארך של החדר מאפשר מצד אחד עבודה במרחב ומצד שני עבודה ליד שולחן עם מעט הסחות ומרחב אינטימי יותר.
אם הייתי יכולה לשנות הייתי מוציאה פרטים רבים מהארון ששייכים למטפלות אחרות ולא מתאימים או מסיחים את המטופלים שלי.
הגן הוא חלק מאשכול גנים ובחדר משתמשות מטפלות מגנים שונים, לעיתים יש אילוצי מערכת שדורשים מאיתנו גמישות בשעות או בזמנים.

# data[].attributes.headline
מרחב טיפולי- תום רום עמדי

# data[].attributes.subject
מרחב טיפולי- תום רום עמדי

# data[].attributes.body
אני עובדת בבית ספר יסודי. חדר הטיפולים שלי נקרא "החדר הגדול", כאשר הכניסה אליו היא דרך מסדרון קצר המוביל לחדר טיפול נוסף הנקרא "החדר הקטן". אני חולקת את החדר עם שתי תראפיסטיות באומנות בימים שונים. החלון של החדר פונה לכניסה לבית הספר ולחצר, לכן פעמים רבות ישנן הסחות דעת ורעשים של ילדים משחקים או עבודות גינון. בחדר ישנו ארון אכסון נמוך ורחב וכן ארון אכסון קטן יותר, שולחן כתיבה עם שני כיסאות, פופים קצת ישנים ומלוכלכים, כדור פיזיו' גדול, בובות של דובים בגדלים שונים, נדנדת גליל שעומדת בצד, שני מזרונים קטנים צמודים לקיר, ספסל עץ ארוך, טרמפולינה קטנה ללא כיסוי מתאים, "נחום תקום" גדול שמוציא הרבה חול, כיסא נוסף ומראה. בתוך הארונות ומעליו יש מגוון מוצרי יצירה, משחקי קופסה ואביזרים טיפוליים. ישנם שני מתלים לתליית ערסל או נדנדת גליל. במרכז החדר ישנו שטיח עגול רקום מטריקו שהבאתי בתחילת השנה.
ברמת העיקרון החדר יחסית מאובזר ואין הרבה חוסרים, אך הייתי שמחה אם היה חדר גדול יותר המאפשר חלוקה לאזורים- אזור טיפול בישיבה ליד שולחן (אולי אפילו שולחן עגול לקבוצות), אזור של פעילות מוטורית במרחב ללא סכנה לפגיעות ואזור ישיבה על הרצפה למשחק, קריאה או שיח. בנוס, הייתי שמחה אם האביזרים הקיימים בחדר היו במצב טוב, נקיים וללא פגמים (המטפלת הרגשית הקודמת אפשרה למטופלים להדביק דברים עם דבק חם על הפופים והבובות וכן ללכלך מאוד את הקיר).

# data[].attributes.headline
מרחב טיפולי- מור שרצר

# data[].attributes.subject
מרחב טיפולי- מור שרצר

# data[].attributes.body
אני עובדת בגן עיכוב התפתחותי ובבי"ס. בגן חדר הטיפולים שלי מרווח, מסודר ומאובזר בציוד מתאים. יש בחדר כמה ארונות לאחסון ציוד הגן ולוחות גדולים על הקיר, עליהם ניתן לתלות ציורים, כללים ודפים רלוונטיים. לעיתים החדר מאחסן גם ציוד נוסף שלא שייך אלי ונמצא במרחב החדר (בצד) ויכול להוות הסחת דעת עבור במטופלים הצעירים והמוסחים מאוד. בבי"ס המצב שונה לחלוטין. מאחר ואני מגיעה לשעות בודדות בלבד, קיימים אתגרים טכניים ולא ניתן לי חדר קבוע ומאובזר. אני מוצאת את עצמי בכל פעם נכנסת לחדר פנוי אחר, כמובן ללא ציור ואביזרים מתאימים. הרבה פעמים מדובר בחדר עם חלון קטן המחבר אותו לחדר המזכירה, ואז יש הפרעות ודיבורים לאורך הטיפול, שלא תמיד ניתן להימנע מהן. העבודה בתנאים אלה קשה ומאתגרת גם אותי וגם את הילדים לצערי.
אם הייתי יכולה, הייתי בוחרת לעצמי חדר מרווח אך לא גדול מידי. עם ארונות בהם ניתן לאחסן את כל הציוד, כך שלא יהיו הסחות דעת מיותרות. לוח גדול עליו ניתן לתלות אמצעים טיפוליים, וכמובן ציוד ומשחקים המתאימים לגילאים הרלוונטיים. חשוב לי גם לטפל בחדר שמעוצב באווירה נעימה שקטה ומרגיעה, ושיש בו כיסאות לילדים וגם כיסא נוח למטפל.

# data[].attributes.headline
מרחב טיפולי- צרויה אודס.

# data[].attributes.subject
מרחב טיפולי- צרויה אודס.

# data[].attributes.body
איזו משימה כייפית ומבאסת כאחד. אני עובדת בשני בתי ספר שונים, באחד מהם יש לי חדר חלומי, בו אני עובדת כבר מספר שנים, ולעומתו השני מאכזב והרבה פחות מתאים ונעים לעבודה. אני בוחרת לכתוב דווקא על החדר המוצלח, כי זה ייחודי בעיניי, והוא בעצם מהווה גם את המציאות וגם את החלום. החדר גדול, וממוקם במבנה יביל מחוץ לבניין בית הספר. יש בו מרחבי עבודה וישיבה שונים ונוחים. החדר מאובזר מכל טוב, החל בחומרי יצירה מגוונים ובשפע, המשך בבובות למשחק והצגה, משחקי דמיון והרכבה, ותחפושות, מתקנים לייבוש ואחסון יצירות. בית הספר תמיד זמין וקשוב לספק עוד, לתקן ולסדר. יש פרטיות מוחלטת למטופלים וליצירות.  גם מטפלות מתחומים אחרים לא משתמשות בו, משמש רק למטפלות הרגשיות. אני מעלה תמונות מתחילת השנה, אבל החדר כבר לא נראה כך, הוא עובר השנה מתיחת פנים נוספת, ביוזמת בית הספר, שמשקיע בכך זמן ומשאבים. השינוי הראשון- שגם רואים בתמונה, הוא הקופסאות האחידות והיפות לאחסון העבודות שהחליפו את קופסאות הנעליים (יש לכך חסרון מסויים לדעתי מבחינה טיפולית, אבל לא התווכחנו על זה), השבוע כשחזרתי לעבוד אחרי בידוד גיליתי בחדר פינת ישיבה חדשה ונעימה, והחלפת כל צבעי האדום לצבעי פסטל רכים. גולת הכותרת היא במת עץ קטנה שנבנתה בחדר, ומיד פתחה השראה ורעיונות ואיפשרה לי שבוע גדוש בעבודה משחקית ודרמטית שכמטפלת בדרמה אני לעיתים קרובות מתקשה לייצר אותה עם מטופלים פרטניים, ועוסקת בה פחות. זה כ"כ ממחיש בעיני את התרומה של הסביבה הטיפולית לטיפול. וכיוון שקראתי מראש את המשימה, היא הלכה איתי במחשבה במהלך השבוע, והחלטתי לקחת כוחות מהדבר הזה גם לסביבת העבודה השניה שלי. שם זה פחות או יותר ההיפך מכל מה שתיארתי כאן. חדר קטן, לא מאובזר, לא אסטתי ובמיקום לא מוצלח... וזה ממש עבד! ונפתחו לי דברים חדשים. אז תודה על המשימה, שפתחה לי הרבה השבוע. נהניתי גם מההרצאה שהיתה מאוד מסודרת ומקיפה, והזכירה לי את האני המקצועי שלי.

# data[].attributes.headline
משימה- מרחב טיפולי

# data[].attributes.subject
משימה- מרחב טיפולי

# data[].attributes.body
חדר הטיפול בחטיבה שאני עובדת בה הוא בעצם קצה של מסדרון שסגרו אותו לחדר באמצעות מחיצות גבס. בצמוד אל החדר, מעבר למחיצות גבס, יש חדר של טכנאי המחשבים והבידוד בין החדרים לוקה בחסר. צורת החדר לא מוגדרת ויש חלונות על חצי ממנו כך שהחדר מואר ועם הרבה וילונות. החדר מחולק לכמה אזורים- אזור שמאפשר ישיבה ושיחה ליד פופים, ספסל בד ושטיח. אזור של אחסון החומרים והיצירות המורכב מארונות ואזור של שולחנות עבודה וחומרים ממוחזרים. בימים שאני לא נמצאת עובדת בחדר מרפאה בעיסוק. הייתי רוצה חדר בצורה מוגדרת של ריבוע או מלבן, מבודד ואינטימי יותר ולא עשוי מחיצות גבס אשר לא מבודדות. הייתי רוצה כיור עם מים בחדר וציוד שמתאים לנערים כגון ציוד נגרות או פטיש ואיזמל וגם כמה כלי נגינה בנוסף לחומרים שקיימים שם כיום.

# data[].attributes.headline
חדר טיפולים - איה קופמן

# data[].attributes.subject
חדר טיפולים - איה קופמן

# data[].attributes.body
אני פיזיותרפיסטית בגן תקשורת, יש לי חדר בגן (שהוא ממ"ד) אותו אני חולקת עם המרפה בעיסוק ומטפלת במיומנויות חברתיות כך שהוא צריך להכיל הרבה ציוד, החדר קטן, יש בו ארון למשחקים, ארון נוסף לציוד יצירה, שולחן עם שתי כסאות ואיזור עם ציוד גדול כמו נדנדות, מדרגות, טרמפולינה וכו' בנוסף החדר משמש לשנת הצהריים של הילדים , לכן יש גם ארגז מצעים. בתקופה שאני עובדת בגן הצלחתי יחד עם השותפות שלי להכניס כמה שינויים. למשל החלפנו שולחן רגיל לשולחן תלוי, כך שאפשר לקפל אותו כשאינו בשימוש ומצאנו מקום במחסן הגן עבור המזרנים לשינה כך שהתפנה קצת מקום בחדר. בנוסף, אנחנו דואגות לשמור על הסדר ולא מכניסות פנימה ציוד שאינו בשימוש. חדר החלומות שלי יהיה מאוד גדול עם רצפת פרקט נעימה להלך בה יחפים ויהיה אפשר לתלות מראה וסולם שוודי על הקירות. מצרפת תמונות של החדר הנוכחי

# data[].attributes.headline
מגישה: אליה ממן

# data[].attributes.subject
מגישה: אליה ממן

# data[].attributes.body
משימת מרחב טיפולי:
אני כרגע בבידוד ועל כן לא אוכל לצלם את החדרים שבהם אני עובדת, אך אתאר את חדר הטיפול הגדול שיש לי בגן התקשורת בו אני עובדת: מדובר בחדר מלבני בגודל כ-20 מ''ר שמשמש גם את המרפאה בעיסוק וגם את המטפלת הרגשית (אנו מגיעות בימים שאינם חופפים). מאחר ומדובר בגן תקשורת, ניסינו לשמור בעיצוב על כמה שפחות גירויים של צבע ומרקם, הכל בקו נקי ובצבע רגוע. בצד ימין של הדלת יש ארון לבן סגור מלא במשחקי קופסא ובציוד יצירה. בקיר הארוך יש ארון נמוך ובו משחקים של המטפלת הרגשית, נעול בזמנים שאני משתמשת בחדר. מעליו יש חלון מלבני ארוך. בקיר אחד סגרנו כמו מין חדרון קטן כזה שאת קירותיו כיסינו בבד כחול ועליו אפשר לתלות אמצעים טיפוליים כמו קליעה למטרה. הסגירה של החדרון נתנה מקום סגור יותר ששם הצבנו שולחן לעבודה ועל הקיר תלינו לוח מחיק. מעל החדרון יש מדף לציוד מוטוריקה גסה.
בקיר הנגדי תלויים מזרנים גדולים שמשמשים בזמן תרגול עם אביזרים כגון ערסל או נדנדת קוף או אפילו בזמן קבוצות כשרוצים שהקבוצה תשב על אזור תחום.

בסיום המשימה הבנתי שכשהתחלתי את המשימה התחלתי בצבעים הצהוב והכתום, שמסמלים במה אני מצויינת ובמה אני מצליחה רוב הזמן. אני יודעת שה"שריר" האינסטקטיבי שלנו הוא לראות במה אנחנו צריכות להשתפר. מה פחות טוב, מה בדרך שלנו אינו יעיל או מתוקן. כאימא וכמרפאה בעיסוק למדתי את עניין העין הטובה וכמה הוא חשוב ומשמעותי בטיפול, בהורות, מול עצמי- בעיקר. כמה חשוב לדעת להסתכל קודם במה אני טובה, להעריך את עצמי לחיוב ולטובה גם אם יש מה לשפר ומה "לשפץ", לדעת להעריך את עצמי לטובה ולדעת שגם אם אני צריכה לחזק את עצמי בדברים מסויימים זה לא מפחית מערכי. וכך גם השיפור וה"שיפוץ" שמגיע ממקום מועצם ומתוך הערכה עצמית הוא טוב יותר ומבורר יותר, בעיניי. אני שמחה להיווכח כי במשימה זו, ללא חשיבה מוקדמת, התחלתי בטוב. מקווה להמשיך בכך בכל הסביבות שאני נוכחת בהן- עם עצמי, עם הילדים שלי ושאינם שלי ובכל הסביבות השונות שלי. תודה על כך!

# data[].attributes.headline
 משימת מרחב טיפולי:אני כרגע בבידוד ועל כן לא אוכל לצלם את החדרים שבהם אני עובדת, אך אתאר את חדר הטיפול הגדול שיש לי בגן התקשורת בו אני עובדת: מדובר בחדר מלבני בגודל כ-20 מ''ר שמשמש גם את המרפאה בעיסוק וגם את המטפלת הרגשית (אנו מגיעות בימים שאינם חופפים). מאחר ומדובר בגן תקשורת, ניסינו לשמור בעיצוב על כמה שפחות גירויים של צבע ומרקם, הכל בקו נקי ובצבע רגוע. בצד ימין של הדלת יש ארון לבן סגור מלא במשחקי קופסא ובציוד יצירה. בקיר הארוך יש ארון נמוך ובו משחקים של המטפלת הרגשית, נעול בזמנים שאני משתמשת בחדר. מעליו יש חלון מלבני ארוך. בקיר אחד סגרנו כמו מין חדרון קטן כזה שאת קירותיו כיסינו בבד כחול ועליו אפשר לתלות אמצעים טיפוליים כמו קליעה למטרה. הסגירה של החדרון נתנה מקום סגור יותר ששם הצבנו שולחן לעבודה ועל הקיר תלינו לוח מחיק. מעל החדרון יש מדף לציוד מוטוריקה גסה. בקיר הנגדי תלויים מזרנים גדולים שמשמשים בזמן תרגול עם אביזרים כגון ערסל או נדנדת קוף או אפילו בזמן קבוצות כשרוצים שהקבוצה תשב על אזור תחום. 

# data[].attributes.subject
 משימת מרחב טיפולי:אני כרגע בבידוד ועל כן לא אוכל לצלם את החדרים שבהם אני עובדת, אך אתאר את חדר הטיפול הגדול שיש לי בגן התקשורת בו אני עובדת: מדובר בחדר מלבני בגודל כ-20 מ''ר שמשמש גם את המרפאה בעיסוק וגם את המטפלת הרגשית (אנו מגיעות בימים שאינם חופפים). מאחר ומדובר בגן תקשורת, ניסינו לשמור בעיצוב על כמה שפחות גירויים של צבע ומרקם, הכל בקו נקי ובצבע רגוע. בצד ימין של הדלת יש ארון לבן סגור מלא במשחקי קופסא ובציוד יצירה. בקיר הארוך יש ארון נמוך ובו משחקים של המטפלת הרגשית, נעול בזמנים שאני משתמשת בחדר. מעליו יש חלון מלבני ארוך. בקיר אחד סגרנו כמו מין חדרון קטן כזה שאת קירותיו כיסינו בבד כחול ועליו אפשר לתלות אמצעים טיפוליים כמו קליעה למטרה. הסגירה של החדרון נתנה מקום סגור יותר ששם הצבנו שולחן לעבודה ועל הקיר תלינו לוח מחיק. מעל החדרון יש מדף לציוד מוטוריקה גסה. בקיר הנגדי תלויים מזרנים גדולים שמשמשים בזמן תרגול עם אביזרים כגון ערסל או נדנדת קוף או אפילו בזמן קבוצות כשרוצים שהקבוצה תשב על אזור תחום. 

# data[].attributes.headline
טיפולים בקבוצה - כלים מתחום האומנות לשילוב בטיפול בקבוצה

# data[].attributes.subject
טיפולים בקבוצה - כלים מתחום האומנות לשילוב בטיפול בקבוצה

# data[].attributes.body
הנחיה כללית למטלות- אפשרות ראשונה אנא בחרו אפשרות אחת מבין השתיים הבאות: 1. מצורף לכםֿ.ן חמש התנסויות באומנות. עליכם.ן לבחור אחת מהן, ליצור אותה ולכתוב פסקה (כ 150 מילים) על מה עשיתם.ן ואיך הייתה ההרגשה והחוויה הכללית מהמשימה. אנא צלמו את העבודה או התמונה שיצרתם והעלו אותה לפאדלט. בנוסף, הגיבו לעוד 2 משתתפים.ות (שלא הגיבו להם.ן עדיין) 2. בחרו אחד מהנושאים עליהם דיברנו בסרטון, ונסו אותו עם קבוצה. צלמו בתמונה את התוצאות והעלו לפאדלט. כתבו פסקה קצרה (כ 150 מילים) על ההתנסות והחוויה שעברתם.ן

Adi Zimchoni +  26●6h

# data[].attributes.headline
מגישה: שירה זאדה

# data[].attributes.body
מגישה: שירה זאדה

# data[].attributes.headline
מגישה: גל בן משה

# data[].attributes.subject
מגישה: גל בן משה

# data[].attributes.body
כאשר ניגשתי למשימה חשבתי שאבצע אותה יחסית במהירות ובקלות. עם זאת, כאשר ניגשתי למשימת הצביעה עצמה, נתקלתי בקושי להשיב על השאלות השונות שנשאלות. באופי שלי, אני בן אדם שמשתדל להצליח בכל המשימות אליהן אני ניגשת. עם זאת, קשה לי מאוד להגדיר את עצמי כמצטיינת ומצוינת במשימות השונות אותן אני מבצעת. ולכן המשימה הייתה קשה עבורי. היות והמשימה מותאמת ככל הנראה לתלמידי בית הספר, היה לי גם קצת קשה להתייחס לחלק מהרובריקות הכתובות שכן לא מדובר בדברים בהם אני מתעסקת בחיי היום יום שלי. היה נחמד לחשוב ולשאול את עצמי איפה עליי להשתפר, באילו מקומות אני רק בשלבי הניסיון, איפה אני בדרך כלל משתדלת ומצליחה וכן לנסות ולשקף לעצמי מראה של המקומות והדברים בהם אני מרגישה שאני מצטיינת. לאחר ביצוע המשימה אני מרגישה שזה חשוב מדי פעם לעצור ולחשוב איפה עלינו להשתפר ואיפה אנחנו מצוינים ומצטיינים. תודה על ההזדמנות.

# data[].attributes.headline
מגישה: טליה אוחנה

# data[].attributes.subject
מגישה: טליה אוחנה

# data[].attributes.body
ראשית אציין שמאז ומתמיד היה לי מאד קשה עם משימות שעוסקות בעצמי- מאד קשה לי עם ההגדרות של תכונות שבעצם הן עצמי, החיים שלי.
שמתי לב שקודם כל צבעתי את הדברים שאני פחות טובה בהם. היה לי יותר קל להתחיל איתם. זה הבהיר לי כמה אני ביקורתית כלפי עצמי. עם הדברים שאני טובה בהם היה לי יותר קשה להחליט באיזה צבע לצבוע... במהלך העבודה שמתי לב שמה שאני מסמנת לא בהכרח   משקף את התפקוד בפועל וחשבתי שאולי זה לא באמת משנה... מה שחשוב זה איך שאני תופסת את עצמי. התהליך שיקף לי את השיח הפנימי שלי עם עצמי במהלך החיים ובשנים האחרונות בפרט  כאמא לחמישה ילדים וכאשה עובדת שצריכה להספיק המון דברים.
בנוסף עלתה בי שאלה שאני חושבת עליה רבות בשנים האחרונות: עד כמה אני באמת מודעת לעצמי או האם כש"אבחן" את עצמי על כל הפרטים שציינתי בדף, לאחר מעשה, אצבע באותם צבעים?
אולי בזכות העבודה הזאת יהיה לי יותר קל להתבונן ולפרט לעצמי את התפקוד שלי במצבים שונים. או שאולי אין צורך???

# data[].attributes.headline
מגישה: שרון יגודה

# data[].attributes.subject
מגישה: שרון יגודה

# data[].attributes.headline
מגישה: שחר פילוסוף

# data[].attributes.subject
מגישה: שחר פילוסוף

# data[].attributes.headline
מגישה: שרון פאיראיזן

# data[].attributes.subject
מגישה: שרון פאיראיזן

# data[].attributes.body
בס"ד

כשישבתי למלא את המטלה על עצמי (דבר שלא יוצא לי כל כך לעשות ביום יום), נוכחתי לגלות שהמשימה לא כל כך פשוטה. ניסיתי "לבחון" את עצמי ולהיות אמיתית עד כמה שאפשר. הבנתי שהרבה פעמים יש בעצם הבדל בין ה"רצוי" ל"מצוי". לדוגמא אם יש לי רצון להיות מצוינת באיזשהו תחום, כמו לדוגמא למידה עצמאית, אז בפועל כשמילאתי על עצמי את הדירוג הבנתי שבעצם יש עוד עבודה רבה לפניי, אך אני בהחלט מוכנה לנסות.

המשימה היתה מלמדת וחוויתית, וגם מיוחדת כי באמת לא יוצא לחשוב על הדברים האלה, מרוב השגרה העמוסה.. בעיקר אני מרגישה שיש חשיבות רבה לתת לעצמי פידבק חיובי, ולהיות סלחנית גם כשדברים לא מצליחים לי בדיוק איך שאני רוצה. אם אני מרגישה כך, אז בטח לגבי הילדים שאני עובדת איתם. אני מרגישה שתחושת ההצלחה והחויה החיובית שלהם, בהמון תחומים, זה משהו הכרחי שחייבים לתת להם על מנת שיהיו עם מוטיבציה להמשיך ולהתקדם בהכל.

תודה רבה על הלימוד והחוויה.

שרון פאיראיזן, פיזיותרפיסטית.

# data[].attributes.headline
מגישה: איה קופמן

# data[].attributes.subject
מגישה: איה קופמן

# data[].attributes.headline
מגישה: עדיה ניסן

# data[].attributes.subject
מגישה: עדיה ניסן

# data[].attributes.attachment_link.title
מטלה אורות - חשיבה על עצמי

# data[].attributes.attachment_link.title
רוחמה גרוסר מטלה בקורס באורות טיפול באמצעות אומנות

# data[].attributes.attachment_link.title
מוריה ברחד מטלה

# data[].attributes.headline
מורן רון- מטלה

# data[].attributes.subject
מורן רון- מטלה

# data[].attributes.attachment_link.title
12. מטלה- נעם מדמון

# data[].attributes.attachment_link.title
אורות מטלה 9.12 נופר לוי

# data[].attributes.headline
מגישה: הילה לנדסמן

# data[].attributes.subject
מגישה: הילה לנדסמן

# data[].attributes.body
מטלת הגשה – גלגל הרגשות:

בחרתי ליצור לעצמי גלגל רגשות. אני מתעסקת ברגשות ובאיך הם גורמים לנו להרגיש לא מעט עם המטופלים שלי, אבל לעצמי לא עשיתי ביקורת בנושא כבר הרבה זמן. אז לקח לי בערך שעה לצבוע אותו, ונדהמתי מכמה כיף היה לי לצבוע לבד, בלי שאף אחד מחליט לי איך צובעים ומה עושים, ואני פשוט סתם יושבת וצובעת לעצמי בשביל עצמי. היה מעניין לגלות על עצמי כל מיני דברים ישנים חדשים שבאו לידי ביטוי בתהליך היצירה. דברים ישנים, שידעתי שהם חלק ממני, פתאום צפו בחוזקה ובעוצמה לנגד עיניי בתוך תהליך היצירה. למשל, שמתי לב שהיה לי מאוד חשוב לעשות הכל מדוייק והרמוני, להיות בהתפרצות של רגשות אבל עדיין תחת שליטה. וגם דברים חדשים שגיליתי על עצמי, שהתרגשות היא כנראה משהו שנחווה אצלי כמשהו חיובי, כי ככה היה נראה לי מתאים לצייר את זה. וגם הפחד שאמנם הרגשתי שממלא את כל כולי כאשר הוא נחווה אצלי אך היה לי חשוב גם להוסיף איזה אור בקצה המנהרה. זה נתן לי נקודת מבט שונה על הפחד שלי ועל החוויה שלי בתוכו וכו'.