# data[].attributes.body
Ca și cum ochiul meu drept
s-ar certa cu
ochiul meu stâng. -
pe cine să plângă omul
care din pricina nașterii moare.
Hai, uitați-vă și voi:
eu sunt singurul vultur
căruia i-a fost cusut la loc
capul, după
retezat.

Numai că mie
mi s-a cusut
retezatul cap
ca un ac de cort
pe un trup
de om.

# data[].attributes.body
Mi-am urzit din sunet si coloare,
Din cuvinte dure, zi de zi,
Turnul versului înalt în care
Îmi adorm durerea de-a trăi.

Zi de zi și lună după lună,
Izvorăsc din mine ca din mari
Insule de gânduri, ce adună
Canturi frematand peste uitări.

# data[].attributes.body
Carte frumoasă, cinste cui te-a scris
Încet gândită, gingaș cumpănită,
Ești ca o floare, anume înflorită
Mâinilor mele, care te-au deschis.

Ești ca vioara, singură, ce cântă
Iubirea toată pe un fir de păr,
Și paginile tale, adevăr,
S-au tipărit cu litera cea sfântă.

# data[].attributes.body
Vrui, cititorule, să-ți fac un dar,
O carte pentru buzunar,
O carte mică, o cărticică.

# data[].attributes.body
Ce sunt eu? Un suflet moale unit c-o minte slabă

De care nime-n lume, ah! nimeni nu întreabă.
Si am visat odată să fiu poet... Un vis
Desert si fără noimă ce merit-un surâs
De crudă ironie... si ce-am mai vrut să fiu?
Voit-am a mea limbă să fie ca un râu
D-eternă mângâiere... si blând sa fie cântu-i.
Acum...acum visul văd bine că mi-l mântui.
Căci toată poezia și tot ce știu, ce pot,
Nu poate să descrie nici zâmbetu-ți în tot.