# data[].attributes.headline
תנאים פיזיים

# data[].attributes.subject
תנאים פיזיים

# data[].attributes.body
כואב לשמוע את התנאים שהיהודים היו צריכים לעבור כדי לאכול כל כך מעט אוכל. גניבה זה דבר לא מוסרי ועוד לחשוב שאתה גונב למישהו רעב בעצמו בשבילך אך באותה תקופה זה היה הדבר כדי לשרוד

# data[].attributes.headline
תנאים פיזיים

# data[].attributes.subject
תנאים פיזיים

# data[].attributes.body
מקור מספר 1: גטו ורשה:

הוקם ב-11/1940 בשטח שכלל 73 רחובות מתוך 1800, אליו הוכנסו כ-450,000 יהודים מורשה והסביבה. ב-22/7/1942 החלו השילוחים של כ-265,000 יהודים, שנמשכו 7 שבועות. לאחריו הגטו נותר עם כ-55,000 איש, בעיקר העובדים בו. הגרמנים החליטו לחסל את הגטו ב-19/4/1943, ותושבי הגטו הגיבו במרד אשר נמשך עד 16/5/1943. הגטו הגדול ביותר שהתקיים תחת שלטון הרייך.

17 בנובמבר 1940 - שטח הגטו הוא צר מלהכיל חצי מיליון איש, כי רק רחובות אחדים הוקצו ונועדו לישיבת היהודים. הצפיפות אין לשער. כשאתה עומד על איזו גזוזטרה (מרפסת)  ומסתכל מעליה על רחובות הגטו הנמתחים לפניך אתה רואה ים של אלפי ראשים, גלים שוטפים ועוברים של רבבות המונים, שכמעט כולם לבושים באופנה אחת, שאיננה מהודרת ביותר ועל פני כולם שורה העצבות היהודית, שאינה מסתלקת מעל פנינו מיום שנעשינו כעפר

חיים קפלן, מגילת ייסורין, עמ' 392

מקור מספר 2: גטו לודז'

גטו שהוקם ב-1/5/1940 בשטח הורטגאו שסופח ישירות לרייך, ועל כן היה סגור הרמטית, ובבידוד מוחלט. התקיים בשל היותו גטו שכולו עובד מגילאי 10-65 עד אוגוסט 1944. לאורך שנת 1942 גורשו ממנו היהודים להשמדה במחנה חלמנו שפעל באמצעות משאיות גז. עם ההחלטה לחסל את הגטו בקיץ 1944 שולחו בתחילה לחלמנו, אך רוב יהודי הגטו שולחו לאושוויץ-בירקנאו.

אוסקר זינגר, 14.7.1942: ..בגטו יש מקום לחולים רק במרישין (בית הקברות)... הגטו לא אורגן לנצח. החוקים שלו מתאימים רק להיום, לכל היותר למחר. אם העובד חלה... מתחילה האבן (המת)  להתגלגל...עד לבית הקברות."

מקור מספר 3 גטו וילנה:

נמצא בליטא. הוקם ב-6/9/1941, לאחר גל רצח ראשון של היהודים. הגטו התקיים בצל מציאות ההשמדה של פונאר (ששימש כגיא הריגה).  יהודי הגטו עבדו בעבודות שונות בו.  הגטו מחוסל ב-23/9/1943..

וילנה - "המסחר בצורה של חליפין התחיל אפוא מן הרגע הראשון לקיום הגטו. האחד מביא אתו, למשל, מלאי של מחטים וכמה זוגות מכנסים. והיו האנשים מחליפים ביניהם: מחט בקומץ מלח, זוג נעליים מיותר - במכנסיים וכו'... ככל שסחר החליפין הזה ארך, כן הלכו והתרוששו יהודי הגטו. קמעה קמעה מכרו האנשים את חפצי הערך שלהם ואת מלבושיהם...כעבור זמן היה מוציא לשוק גם את הכותונת מעל בשרו ואת זוג הגרביים האחרון של אשתו".

# data[].attributes.attachment_link.title
אביבה אונגר - גניבות.wmv

# data[].attributes.body
מקור מספר 1: גטו ורשה:

הוקם ב-11/1940 בשטח שכלל 73 רחובות מתוך 1800, אליו הוכנסו כ-450,000 יהודים מורשה והסביבה. ב-22/7/1942 החלו השילוחים של כ-265,000 יהודים, שנמשכו 7 שבועות. לאחריו הגטו נותר עם כ-55,000 איש, בעיקר העובדים בו. הגרמנים החליטו לחסל את הגטו ב-19/4/1943, ותושבי הגטו הגיבו במרד אשר נמשך עד 16/5/1943. הגטו הגדול ביותר שהתקיים תחת שלטון הרייך.

הצגת תאטרון בגטו ורשה

"בתיאטרון "פמינה" ברחוב שלנו התקיימו הצגות ביידיש ובפולנית: מחזות, מערכונים, ערבי קברט ספרותי. שחקנים, זמרים, סופרים מקריאים ומופיעים בנשפים ספרותיים בדירות פרטיות לאחר שעות העבודה. בבתים רבים ועד הבית מארגן ערבים כאלה כדי לסייע למשפחות נזקקות הגוועות ברעב."            עליזה ויטיס שומרון

מקור מספר 2 גטו וילנה:

נמצא בליטא. הוקם ב-6/9/1941, לאחר גל רצח ראשון של היהודים. הגטו התקיים בצל מציאות ההשמדה של פונאר (ששימש כגיא הריגה).  יהודי הגטו עבדו בעבודות שונות בו.  הגטו מחוסל ב-23/9/1943.

ידיעות הגטו מס' 30, במלאת שנה אחת לתיאטרון הגטו, 15 בינואר 1943

ג. יאשונסקי (מנהל מחלקת התרבות):

[...] רוצה אני בהזדמנות זו להביע דעות אחדות בעד ונגד התיאטרון. המבקרים אומרים: תיאטרון – הרי זה בילוי זמן, ובגטו אין מקום לבילוי זמן. מדוע מתנגדים המבקרים רק לבילוי זמן בתיאטרון, ומדוע אין הם מתנגדים למשחק קלפים, לשחמט, לספרות וכו'? רק התיאטרון פסול. אין למצוא בזה הגיון [...]

[...] מבקר אחד אומר, כי התיאטרון הוא מפלט לאנשים, המבקשים להימלט מביתם, מהמציאות. הוא הדין גם אצלנו. הבריות רוצים לשכוח את הנעשה בביתם. אם הדבר עולה בידם, ואם הם יכולים לשכוח למשך שעות אחדות היכן הם נמצאים, הרי זה בזכותם של כל השחקנים, הציירים וכו' המסוגלים ליתן לנו את המפלט הזה.

רוז'קה קורצ'אק,

מקור מספר 3 : גטו טרזין:

הגטו המערבי ביותר באירופה, והאחרון ששוחרר. הוקם ב 11/41 בעיר מבצר 60 ק"מ צפונית מערבית מפראג, שנבנתה לאכלס כ7000 חיילים ואזרחים, ובשיא אכלוסה כגטו חיו בה כ- 58 אלף יהודים, שנשלחו מגרמניה, אוסטריה, צ'כיה, סלובקיה, הולנד ודנמרק. שימש בהתחלה כתחנת מעבר, בהמשך הפך לגטו זקנים ו"מיוחסים" מרחבי הרייך ולקראת סוף שנת 1943 הפך למעין "גטו לדוגמא", אליו הגיעה משלחת הצלב האדום הבינלאומי לבחון את תנאי המחייה של היהודים, ובו צולם סרט תעמולה נאצי "טרזיינשטאט – מקום התיישבות יהודי". במהלך שלוש וחצי שנות קיומו עברו בגטו כ – 160 אלף יהודים, כ- 35 אלף מתו ממחלות ורעב, כ- 90 אלף מיהודי הגטו נשלחו "מזרחה", בעיקר לאושוויץ, סה"כ שרדו כ- 12 אלף יהודים.

"כל תושב בטרזין, תרם לפי יכולתו, לחינוך הילדים. הענקת לימודים לילדים ולנוער הייתה משימה שקדמה לכול. כך נולד גם הרעיון של תיאטרון בובות.

אם התיאטרון נוצר מתוך רעב לתרבות, הרי אפשר לומר שרעב זה אצל ילדים היה פי כמה יותר גדול.

בוגרי תיכון בני שמונה עשרה נהפכו למורים,  ציירים למדו לצייר, ונמצאו כמה אנשים שהקימו תיאטרון בובות.  ... בהצגה הילדים היו מאושרים, הרי רובם לא ראו תיאטרון בובות מעולם..."
נאוה שאן

# data[].attributes.attachment_link.title
אביבה אונגר - חיים נורמלים במציאות שאיננה נורמלית.wmv

# data[].attributes.body
מקור מספר 1 גטו ורשה:

הוקם ב-11/1940 בשטח שכלל 73 רחובות מתוך 1800, אליו הוכנסו כ-450,000 יהודים מורשה והסביבה. ב-22/7/1942 החלו השילוחים של כ-265,000 יהודים, שנמשכו 7 שבועות. לאחריו הגטו נותר עם כ-55,000 איש, בעיקר העובדים בו. הגרמנים החליטו לחסל את הגטו ב-19/4/1943, ותושבי הגטו הגיבו במרד אשר נמשך עד 16/5/1943. הגטו הגדול ביותר שהתקיים תחת שלטון הרייך.

"לאט לאט התברר לנו שאנשים מסוגלים לחיות אפילו בתנאים בלתי אנושיים. הם מסתגלים, מוצאים עצה ולוחמים על קיומם ככל יכולתם, בהאמינם שמחר יהיה טוב יותר.

בגטו ארגנו חדרי אוכל לעניים, לפליטים, לחסרי בית ולילדים יתומים. הקימו עשרות ועדי בתים ובית חולים. התנאים בבית החולים היו איומים. החולים (ולא פעם גם המתים) שכבו שלושה במיטה אחת. חסר להם מזון, חסרו תרופות, תחבושות, הכל. הפצועים והמוכים על ידי הנאצים היו כה רבים, עד כי בית החולים היה צר מלהכילם."

הלינה בירנבאום

# data[].attributes.attachment_link.title
רחל אוירבך והמטבח הציבורי בגטו ורשה

# data[].attributes.body
מקור מספר 1 גטו ורשה:

הוקם ב-11/1940 בשטח שכלל 73 רחובות מתוך 1800, אליו הוכנסו כ-450,000 יהודים מורשה והסביבה. ב-22/7/1942 החלו השילוחים של כ-265,000 יהודים, שנמשכו 7 שבועות. לאחריו הגטו נותר עם כ-55,000 איש, בעיקר העובדים בו. הגרמנים החליטו לחסל את הגטו ב-19/4/1943, ותושבי הגטו הגיבו במרד אשר נמשך עד 16/5/1943. הגטו הגדול ביותר שהתקיים תחת שלטון הרייך.

ארכיון עונג שבת, גטו ורשה:

עונג שבת היה שם קוד לארכיון שאסף מידע על יהודי גטו ורשה, ורשה רבתי וערי פולין האחרות בתקופת מלחמת העולם השנייה. ארכיון עונג שבת הוא האוסף החשוב ביותר שקיים של מקורות המתעדים את השואה. מקורות אשר נכתבו, נוצרו ונאספו על ידי הקרבנות עצמם, בזמן אמת, כאשר חוו את זוועות השואה. הארכיון כולל יומנים, רשימות, זיכרונות, תצלומים, עיתוני מחתרת, מכתבים ועוד. כולם בעלי ערך עצום בניסיון לחקור את תנאי המחיה, היצירה, המאבק והרצח של יהדות פולין בשואה.

הארכיון קבל את שמו ממייסדו ומנהלו, עמנואל רינגלבלום.

בעיצומה של האקציה הגדולה (גירוש היהודים למחנה ההשמדה טרבלינקה)  בגטו, באוגוסט 1942, הוטמנו מסמכי הארכיון מתחת לפני האדמה. בחודשים ינואר ואפריל 1943 הוטמנו מסמכים נוספים. הארכיון נחתם במכלי מתכת ובכדי חלב והוטמן במקומות שונים בשטח הגטו . שניים מבין שלושת חלקי הארכיון התגלו שנים ספורות לאחר המלחמה. הם שמורים במכון היהודי להיסטוריה בוורשה.

מתוך הארכיון:

2 באוגוסט, 1942, דוד גרבר, בן 19: "מה שאיננו יכולים לקורא ולצעוק לעולם אנו קוברים באדמה... הייתי מת לראות את הרגע כשיחשפו את האוצר הגדול  שיצעק האמת לעולם. שהעולם ידע הכול. כך שאלו שלא שרדו ישמחו, ואנו נחוש כווטרנים (לוחמים) עם מדליות על חזנו. אנו נהיה האבות, המורים ומחנכים של העתיד... אך לא, בוודאי לא נחיה לחזות בזאת, ועל כן כותב אני את צוואתי האחרונה. במידה וייפול האוצר בידיים טובות, במידה וישרוד לימים טובים יותר, במידה ויזעיק ויעורר את העולם למה שהתרחש...במאה העשרים...אנו נמות כעת בשלווה. אנו מילאנו את משימתנו. הלוואי וההיסטוריה תעיד למעננו."

מקור מספר 2 גטו לודז'-

גטו שהוקם ב-1/5/1940 בשטח הורטגאו שסופח ישירות לרייך, ועל כן היה סגור הרמטית, ובבידוד מוחלט. התקיים בשל היותו גטו שכולו עובד מגילאי 10-65 עד אוגוסט 1944. לאורך שנת 1942 גורשו ממנו היהודים להשמדה במחנה חלמנו שפעל באמצעות משאיות גז. עם ההחלטה לחסל את הגטו בקיץ 1944 שולחו בתחילה לחלמנו, אך רוב יהודי הגטו שולחו לאושוויץ-בירקנאו.

9.6.1943 ד"ר יעקב פוזננסקי: ... לא על הכול אפשר לכתוב, אבל מן הראוי היה לעשות זאת! מי ייתן ואלו שלא עברו את התקופה הנוראה בגטו אלא מחוצה לו והדורות שיבואו אחרינו ידעו עד כמה התעללו בנו כאן, מה עבר עלינו ועל מה חשבנו... קרוב לוודאי שהאנושות מעולם לא עברה דבר דומה".

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
נתנאל בן חמו - קריינות מקצועית

# data[].attributes.attachment_link.title
קריין: נתנאל בן חמו | מנדל גרוסמן - צלם של גטו לודז'

# data[].attributes.headline
חינוך ותנועות נוער

# data[].attributes.subject
חינוך ותנועות נוער

# data[].attributes.body
מקור מספר 1: גטו ורשה:

הוקם ב-11/1940 בשטח שכלל 73 רחובות מתוך 1800, אליו הוכנסו כ-450,000 יהודים מורשה והסביבה. ב-22/7/1942 החלו השילוחים של כ-265,000 יהודים, שנמשכו 7 שבועות. לאחריו הגטו נותר עם כ-55,000 איש, בעיקר העובדים בו. הגרמנים החליטו לחסל את הגטו ב-19/4/1943, ותושבי הגטו הגיבו במרד אשר נמשך עד 16/5/1943. הגטו הגדול ביותר שהתקיים תחת שלטון הרייך.

"בבתים פרטיים ארגנו חוגי לימוד, בהם השתתפו חלק מבני הנוער.. החדר ברחוב מוראנובסקה היווה עבורי את עולם המשחקים והחלומות שלי באותם ימים. החצרות בגטו היו תחליף לגן, בית ספר, מועדון ומגרש
משחקים, עבור הילדים.. שיחקתי עם קבוצת בני גילי במחבואים, תופסת וקלאס. כאן העברנו אחד לשני את רשמינו מהספרים שקראנו וחזרנו על הידיעות ששמענו מהמבוגרים. חלמנו בקול על אוכל טוב, פירות וממתקים, שהיו לפני המלחמה ושכה השתוקקנו להם עכשיו. אהבנו להרהר: מה יהיה ואיך יהיה לאחר המלחמה?             הלינה בירנבאום

מקור מספר 2 גטו וילנה:

נמצא בליטא. הוקם ב-6/9/1941, לאחר גל רצח ראשון של היהודים. הגטו התקיים בצל מציאות ההשמדה של פונאר (ששימש כגיא הריגה).  יהודי הגטו עבדו בעבודות שונות בו.  הגטו מחוסל ב-23/9/1943

"בתקופת הגטו הראשונה התפתחה היאבקות תרבותית על אופיים ומהותם של בתי הספר, על מטרותיהם החינוכיות, הרכב מוריהם ותכניות הלימודים. זה היה מאבק על נפש הילד בגטו: מהן המטרות הלאומיות והציבוריות אשר לאורן יתחנך, והן יהוו את מטענו הרוחני, באם יצא לחופשי! מה המקום אשר יש לקבוע בבית הספר האחיד של הגטו לעברית, יידיש, ארץ-ישראל, תנ"ך, קורות ישראל ותולדות ימי העולם; איזו תקופות וגיבורים, דורשים תשומת לב מיוחדת בהוראת הגטו?"

בתאריך אחר הוא כותב -

"מאורע גדול בחיי הילדים היו חגי בתי-הספר. הילדים היו מתכוננים אליהם בהתלהבות, וגם המבוגרים שאפו להיות נוכחים בחגיגות אלו. איש-איש ביקש להתעודד שעה קלה בסביבה זו של תום ושמחת-ילדים "חמישה עשר בשבט" [...] המורה ישראל דימשטיין נשא נאום, שסיים אותו במילים: 'עוד בוא תבוא השעה, שאתם, ילדים, יחד עם הילדים החופשיים ההם שבארץ ישראל, תהיו נוטעים עצים ושרים שירים, וזכר ימי הגטו הללו יהיה לכם כחלום בלהות"...

מרק דבורז'צקי

# data[].attributes.attachment_link.title
ישראל אבירם - תנועת הנוער בגטו לודז'

# data[].attributes.body
הבנו עד כמה ליהודים לא היה תנאים, היה כמעט בלתי אפשרי לשרוד- בלי תקווה, בלי אוכל. אבל גם ראינו באחד הקטעים שהייתה להם הצגה ואנחנו בטוחות שזה ממש עזר להם למורל כשהתנאים קשים אתה לומד להעריך כל דבר קטן.