# data[].attributes.headline
Літературна творчість Григорія Сковороди (Михальчук Діана)

# data[].attributes.subject
Літературна творчість Григорія Сковороди (Михальчук Діана)

# data[].attributes.body
Григорій Савич Сковорода (1722-1794) є однією із найяскравіших і водночас найзагадковіших постатей української культури в часи її переходу від давніх мисленнєвих і художніх моделей до нових тем і форм. На перехресті двох епох в українській літературі – бароко й романтизму – Сковорода реалізував себе як глибокий мисленник, поет, перекладач, педагог, богослов. Його багатогранна творчість позначена закоріненістю в українській культурі, а також щільним зв'язком з інтелектуальною традицією інших країн.
Поціновуючи значення Григорія Сковороди для української культурної традиції, дослідники нерідко вдаються до окреслень на кшталт "велетенська постать" (М.Плевако), "великий син" своєї землі (М.Сумцов), "найцікавіша постать історії українського духу" (Д.Чижевський) тощо. Його особа часто розглядається як певний "архетип" нашої нації, в котрому втілилися її характеристичні риси (М.Шлемкевич, І.Мірчук, Ю.Бойко-Блохин, О.Кульчицький, В.Янів), а творчість – як "найвище з'явище старої української школи і традиції" (М.Сумцов), що в них сформувався світогляд мисленника, стиль його розважань та художні ознаки творів.І поезія, і проза Сковороди відрізняється жанровим розмаїттям. Так, перша включає в себе оди, духовні пісні, псалми, панегірики, віршовану байку, фабулу, елегії, послання, епіграми тощо, натомість друга репрезентована діалогами, трактатами, притчами, байками, проповідями, що сполучають у собі античні й вітчизняні жанрові парадигми. Попри розмаїття форм, ориґінальні сковородинівські писання на значну міру об'єднані схожими ідейними засадами, скажімо, наукою про самопізнання, концепцією "трьох світів" і "двох натур", ученням про сродність, щастя, біблійною герменевтикою. Сковородинівські твори, насамперед поетичні, синтезують у собі українську народну та схоластичну традиції. Звичайно, вони різняться як за своєю ідейною наповненістю, так і за художньою довершеністю, але попри це, постають неординарним явищем в українській бароковій літературі.

Михальчук Діана, 1 курс; фізична терапія; ДДПУ

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Українське Слово

# data[].attributes.attachment_link.title
Григорій Сковорода. Мудрі думки, вислови, поради, цитати, афоризми.

# data[].attributes.headline
Вплив народної традиції на літературну творчість  Григорія Сковороди

# data[].attributes.subject
Вплив народної традиції на літературну творчість  Григорія Сковороди

# data[].attributes.body
Український філософ, поет, прозаїк Григорій Сковорода (1722—1794) своєю творчістю завершив восьмисотлітній розвиток давньої української літератури. Його твори можна розцінювати як перехідне явище від давньої до нової епохи. Перебуваючи ще під впливом старих традицій, віддаючи данину давній книжності, Григорій Сковорода у багатьох своїх творах — новатор, зачинатель тих художньо-літературних явищ, які активно розвиватимуться в наступні століття. Письменнику вдалося оригінально поєднати просвітницьку філософію, християнську етику і дидактику з художньою творчістю, синтезувати плодотворні ідеї і літературні форми минулого у своєму самобутньому письмі. Творчий досвід Григорія Сковороди — не остання цеглина у грандіозній будові словесної культури давньої України, а місток у нове буття української літератури.
Касьянова Тетяна Миколаївна, вчитель математики, загальноосвітня школа №4 м. Мирнограда

# data[].attributes.headline
Важливий внесок в іс

# data[].attributes.body
Важливий внесок в історію всієї духовної культури українського народу та її барокової Літературно-філософської традиції зробив, зокрема, Григорій Савич Сковорода (1722—1794 pp.) — видатний український філософ, мислитель, гуманіст, просвітитель, письменник, лінгвіст, педагог, музикант. Він народився у сім'ї малоземельного козака-підпомічника в с.Чорнухи на Лубенщині. Вищу освіту здобув у Києво-Могилянській академії, майже три роки був співаком придворної капели в Петербурзі, потім відвідав низку країн Європи. Творчість Г.Сковороди — перлина барокової української літератури другої половини XVII ст. Упродовж 1769—1779 pp. він написав ЗО байок, об'єднаних у збірку "Басни харьковскія". В них висловлювався протест проти соціального гніту, високо оцінювалися моральні якості українських селян: чесність, доброта, працьовитість, скромність, природний розум. У цих байках знайшли подальший розвиток сатиричні традиції давньої української літератури. Вона мала великий вплив на нову українську літературу, яку започаткував Іван Котляревський (1769—1838 pp.). У Петербурзі 1798 р. вийшли друком три частини його знаменитої поеми "Енеїда", створеної за мотивами твору давньоримського автора Вергілія. В "Енеїді" широко використані традиції української бурлескної літератури. Поема написана народною мовою, в ній реалістично змальовано побут, соціальні відносини різних верств українського суспільства другої половини XVIII ст. В образах Енея і троянців, богів і царів виведено колоритні типи селян, козаків, міщан, українських панів, поміщиків, старшин, чиновників тощо.

Пихтіна Анастасія
учениця 8 класу
Криворізької ЗОШ перших-третіх ступенів
Криворізької сільської ради
Покровського району
Донецької області

# data[].attributes.headline
Важливий внесок в історію всієї духовної культури українського народу та її барокової Літературно-філософської традиції зробив, зокрема, Григорій Савич Сковорода (1722—1794 pp.) — видатний український філософ, мислитель, гуманіст, просвітитель, письменник, лінгвіст, педагог, музикант. Він народився у сім'ї малоземельного козака-підпомічника в с.Чорнухи на Лубенщині. Вищу освіту здобув у Києво-Могилянській академії, майже три роки був співаком придворної капели в Петербурзі, потім відвідав низку країн Європи. Творчість Г.Сковороди — перлина барокової української літератури другої половини XVII ст. Упродовж 1769—1779 pp. він написав ЗО байок, об'єднаних у збірку "Басни харьковскія". В них висловлювався протест проти соціального гніту, високо оцінювалися моральні якості українських селян: чесність, доброта, працьовитість, скромність, природний розум. У цих байках знайшли подальший розвиток сатиричні традиції давньої української літератури. Вона мала великий вплив на нову українську літературу, яку започаткував Іван Котляревський (1769—1838 pp.). У Петербурзі 1798 р. вийшли друком три частини його знаменитої поеми "Енеїда", створеної за мотивами твору давньоримського автора Вергілія. В "Енеїді" широко використані традиції української бурлескної літератури. Поема написана народною мовою, в ній реалістично змальовано побут, соціальні відносини різних верств українського суспільства другої половини XVIII ст. В образах Енея і троянців, богів і царів виведено колоритні типи селян, козаків, міщан, українських панів, поміщиків, старшин, чиновників тощо.

# data[].attributes.subject
Важливий внесок в історію всієї духовної культури українського народу та її барокової Літературно-філософської традиції зробив, зокрема, Григорій Савич Сковорода (1722—1794 pp.) — видатний український філософ, мислитель, гуманіст, просвітитель, письменник, лінгвіст, педагог, музикант. Він народився у сім'ї малоземельного козака-підпомічника в с.Чорнухи на Лубенщині. Вищу освіту здобув у Києво-Могилянській академії, майже три роки був співаком придворної капели в Петербурзі, потім відвідав низку країн Європи. Творчість Г.Сковороди — перлина барокової української літератури другої половини XVII ст. Упродовж 1769—1779 pp. він написав ЗО байок, об'єднаних у збірку "Басни харьковскія". В них висловлювався протест проти соціального гніту, високо оцінювалися моральні якості українських селян: чесність, доброта, працьовитість, скромність, природний розум. У цих байках знайшли подальший розвиток сатиричні традиції давньої української літератури. Вона мала великий вплив на нову українську літературу, яку започаткував Іван Котляревський (1769—1838 pp.). У Петербурзі 1798 р. вийшли друком три частини його знаменитої поеми "Енеїда", створеної за мотивами твору давньоримського автора Вергілія. В "Енеїді" широко використані традиції української бурлескної літератури. Поема написана народною мовою, в ній реалістично змальовано побут, соціальні відносини різних верств українського суспільства другої половини XVIII ст. В образах Енея і троянців, богів і царів виведено колоритні типи селян, козаків, міщан, українських панів, поміщиків, старшин, чиновників тощо.

# data[].attributes.headline
Жанрове різноманіття творів Григорія Сковороди.

# data[].attributes.subject
Жанрове різноманіття творів Григорія Сковороди.

# data[].attributes.body
Творчість Г.С.Сковороди вражає різноманіттям жанрів.Це і філософсько-богословські трактати,і листи ,І літературні твори — вірші, духовні пісні, байки.

Найвідомішою в його спадщині є збірка «Сад божественних пісень»Ліричний герой цієї  збірки перебуває у пошуках правди, добра, щастя. Він, як і автор, великий народолюбець,  кличе до єднання людини з природою. Досить оригінальним  ,на мою думку ,є  вірш «Всякому місту — звичай і права». Сковорода  засудив здирників, бюрократів, пияк, розпусників, підлабузників, ледарів, панів, лихварів, чиновників , юристів- усіх ,хто зловживає своїм становищем. І це так справедливо!Великий філософ  закликає  людей  прямувати шляхом морального вдосконалення.

Особливу цінність мають його байки,які  увійшли до збірки під назвою «Байки Харківські».Іван Франко високо  оцінив майстерність Сковороди –байкара,зазначивши,що  вони у «десять разів глибші і краще розказані, ніж Саадієві (Сааді — великий перський поет), написані гарною, подекуди граціозною мовою». Відтворити істину й висловити критичне ставлення до суспільних явищ — таке, на думку філософа , завдання й призначення байки. А ще  особливість байок Григорія Сковороди полягає в тому ,що мораль  він називає «силою», і  вона в кілька разів є більшою, ніж основна частина . Більша частина байок присвячена темі «сродної праці». Григорій Савич допомагає визначитися з найголовнішими питаннями: “Хто я?”, “Для чого прийшов у цей світ?”. Ідея сродної праці про усвідомлення свого покликання, про те, що не варто соромитися бути тим, ким ти є. “Усе, що потрібне людині, Бог створив легким”, – стверджує філософ.

Не оминув увагою  Сковорода і  процес  виховання дітей. Однією з показових педагогічних притч на цю тему є “Вдячний Еродій”. У ній головними героями є мавпа Пішек, яка навчає своїх дітей усьому сучасному, та лелека Еродій, батьки якого дотримувалися природного виховання, розкривали в дитини вже закладені здібності й не силували читати те, що вона не хоче, а вчили вдячності до батьків і до самої природи. Сковорода каже: “Не вчи яблуню родити яблука: уже сама природа її навчила» Філософ стверджує, що батьки мають простежити, до чого дитина має природний нахил, а вчителі мають цей нахил розвинути, вказати правильний шлях.

Тихоненко Дар’я, учениця 9 класу, Криворізька ЗОШ  I – III ступенів  Криворізька сільська рада Покровський район Донецька область

# data[].attributes.headline
Художні образи у творах Григорія Сковороди.

# data[].attributes.subject
Художні образи у творах Григорія Сковороди.

# data[].attributes.body
Світ прози Григорія Сковороди багатий і напрочуд різнобарвний. Образи мислителя є багатогранними, зрозумілими, глибокими. Серед усіх образів, створених  Григорієм Сковородою, особливу увагу філософ зосереджує на біблійних. Уся система його художніх образів поділяється на два види: автологічні й металогічні. Така сама тенденція зберігається й стосовно біблійних персонажів. До автологічних відносяться Єремія, Давид, Ісайя, Мойсей, Соломон, Павло, Наум, Авакум, Захарія, Єлисей та ін. Варто зауважити, що біблійні образи мислителя є не просто носіями певних думок, ідей, а й активно відстоюють свої позиції не лише словами, а й певними діями. Наприклад, Ісус Христос, Мойсей, Павло, Соломон, Давид радять пізнати себе, пропонують шляхи пізнання тощо. Металогічні образи поділяються на два типи: образи-символи та образи-алегорії. Серед образів-символів найчастіше бачимо такі: сонце, джерело, око, серце, зерно, голубка, змій, сфінкс, вода, коріння, яблуня (наскрізний образ усієї прози мислителя, можливо, пов’язаний з біблійною легендою про райське дерево, з якого Єва покуштувала плід), райдуга тощо. До образів-алегорій відносяться наступні: Захаріїв свічник, драбина Якова, лев, жінка Лотова тощо. Найскладнішим є образ Ісуса Христа, в якому втілені риси не тільки Бога, а й досконалої людини. Він виступає алегоричним й автологічним водночас. Григорій Сковорода прагне з різних боків наблизити біблійні образи до читача. Це змушує письменника зосередитися на морально-етичній тематиці, наповнивши її християнський зміст українськими традиційними духовними цінностями: вірою, любов’ю, прагненням до свободи, справедливості, милосердям, щедрістю душі.
(Єфремова Оксана, Маріупольська спеціалізована школа №66)

# data[].attributes.headline
Художні образи у творах Григорія Сковороди.

# data[].attributes.subject
Художні образи у творах Григорія Сковороди.

# data[].attributes.body
Український Горацій,Сократ,Езоп та мандрівний філософ цими іменами можна описати видатного поета Григорія Савовича Сковороду. Автор знайшов найвищу мету життя людини — самопізнання, духовний розвиток та самовдосконалення.

У багатьох творах Сковорода звертає  увагу на такі  символічні образи як  свобода, чесність, працьовитість .Так у поезії «Всякому місту — звичай і права…»поет показує та доносить нам ,читачам,що існують різні дороги життя і кожна людина має право обрати свій шлях.Головне не стати заручником зла та зберегти свою гідність.Краще вже бути бідним,але при цьому залишитися чесним та свободним. Тільки людина з чистою совістю може відкрити шлях до духовної свободи,а отже,до щастя.

У вірші «De libertate» художнім образом можна вважати Богдана Хмельницького.Це народний герой, який присвятив своє життя боротьбі за волю і щастя українського народу,бо вважав,що тільки за умови отримання волі людина почуватиме себе щасливою. У байці «Бджола та Шершень» художніми образами є бджола( мудра людина) та шершень( узагальнений образ людини).Сковорода вчить ,що праця має стати для людини природною потребою і «найсолодшою поживою».Ще він засуджує лінь,ледарство та крадіжки.

Отже, Григорій Савич Сковорода зробив неоціненний внесок у розвиток української культури.Його творча спадщина є джерелом, з якого черпатимуть наснагу ще десятки нових поколінь.

Бебешко Тетяна
учениця 11 класу
Криворізької ЗОШ І-ІІІ ступенів
Криворізької сільської ради
Покровського району
Донецької області.

# data[].attributes.headline
Любов до музики і жанрове різноманіття творів Григорія Сковороди

# data[].attributes.subject
Любов до музики і жанрове різноманіття творів Григорія Сковороди

# data[].attributes.body
Я ще в 9 класі прочитав збірку ліричних поезій «Сад божественних пісень», у якій 30 творів різних жанрів: пейзажні вірші, романси, які увійшли до рукописних збірок народних пісень, панегірики, оди, пісні. Я замислився, чому збірка має таку «музичну» назву?

Відомо, що музика і поезія становили нерозривну єдність і гармонію життя й філософії Сковороди. Музичне спрямування літературних творів відчутне навіть у назвах (книга «Симфонія, нареченная Асхань…»), у визначеності самих жанрів опусів: пісня, кант «Песнь Рождеству Христову в нищете Его», «Радуйся, верных озаряющая», кант-колядку «Ангелы, снижайтесь», духовний концерт, канон, стихири, «музично-псальмові імпровізації».

У Сковороди був досконалий слух, чудовий голос, він володів багатьма інструментами, мав талант композитора і педагога  і це допомагало йому передавати філософію буття й світобачення, сутність якого називаємо нині національною бароковою традицією, що визначає засади українського музичного бароко.

Музичний хист, чудовий голос Сковороди вплинули на різножанровість його творів. Він співав народних пісень, духовні та світські канти і псалми, закладаючи тим самим історію української пісні-романсу.  За думкою Григорія Квітки-Основ’яненка, урочистий і радісний наспів «Христос воскресе» та канон «Воскресіння день» теж належать Григорію Сковороді. Павло Тичина, який сказав про Григорія Сковороду як філософа, педагога й письменника: "Великий наш філософ щедру залишив нам спадщину по собі: обсягом широку, змістовністю глибоку і щодо світогляду свого — чисту та моральну..."

Волобуєв Олексій, учень 10 класу Мар’їнського ЗЗСО І-ІІІ ступенів №2 Мар’їнської міської ВА, Покровського району, Донецької області

# data[].attributes.headline
Художні образи у творах Григорія Сковороди

# data[].attributes.subject
Художні образи у творах Григорія Сковороди

# data[].attributes.body
Найпоширенішим художнім образом в поетиці Г.Сковороди постає море. Такому збірному поняттю "море бездонне" протиставляється "твердь небесна" з усіма своїм небесними світилами: сонцем — Бог, провідною зіркою — Марія, та поєднанням людського і Божого є Син Божий — Ісус Христос. Ще в поезіях виділяється образ свободи, „вольності”, який Г.Сковорода розвивав у пісні 12 («Сад божествених пісень»), де протиставив спокійне життя серед сільської природи — міським реаліям, які „на море печалей пхнут”, „в неволю горьку ведут”. Сковорода не визнавав життєвих марнот, він не хотів „їздить за море”, мати „красні одежі”, ходити „за барабаном плінять города”, добиватися „штатских санов” і „пугать мелочних чинов”. Це не головне в житті, важливішим є відчуття свободи — якщо не суспільної, то принаймні внутрішньої.

Про любов Сковороди до волі говорить один випадок, коли до Григорія Сковороди, приїхав посланець від Катерини ІІ і передав від неї, щоб той перебрався до Петербурга. На момент зустрічі з посланцем, Сковорода сидів із флейтою біля дороги, а поруч паслася вівця. Вислухавши царську пропозицію,  поет висловив відмову римою: «Передайте матінці-цариці: мені моя сопілка і вівця дорожчі царського вінця».

Калугін Родіон, учень 10 класу Мар’їнського ЗЗСО І-ІІІ ступенів №2 Мар’їнської міської ВА, Покровського району, Донецької області

# data[].attributes.headline
Мова творів Григорія Сковороди

# data[].attributes.subject
Мова творів Григорія Сковороди

# data[].attributes.body
Вірші, пісні та байки Григорій Сковорода писав українською книжною мовою та латиною, а філософські діалоги і трактати — химерною сумішшю церковнослов'янської, української та російської мов.
У часи Сковороди була розмовна українська мова. «Простою мовою» (поєднання «високого» й низького» стилів), але не розмовною, писали в канцеляріях, а в побуті вживали близькі до сучасних українські діалекти. Їх не залучали в культурні практики: офіційні документи доводилося писати по-російськи, а словенороську й так розуміли і в Україні, і в Росії. Власне, сковородинівська «малоросійська мова» (він сам її так називає у примітці до 24 пісні «Саду божественних пісень») є різновидом словенороської з украпленням українських і російських слів. Уживання мови такого штибу в літературі й кореспонденції ставало поширеним інтелектуальним стандартом.

Мова Сковороди була переходом від староукраїнської мови до варіанту словенороської.

Твори Григорія Савовича постійно наповнювалися філософською лексикою, яка передбачала певний рівень абстракції, були запозичення з інших мов, оздоблювалася українськими розмовними й фольклорними елементами, народною фразеологією.

Про слов’яноруську основу мови творів Г. Сковороди зазначав дослідник І. Огієнко, який пояснив таку особливість мовно-культурною ситуацією тогочасної епохи: «Мова його для свого часу була звичайною літературною українською мовою, в якій на славенороськім фоні таки багатенько й живих народних елементів; це та звичайна мова, що поволі ставала в нас мовою науковою, в тому числі й богословською, плеканою в Київській академії».

Отже, специфіка мови Г. Сковороди відзначається цілим комплексом його лінгвістичних, історико-культурних і естетичних уявлень, саме тому мова його творів — не хаос, а цілісний соціокультурний феномен.

Майорчикова В.В., учитель української мови та літератури Мар’їнського ЗЗСО І-ІІІ ступенів №2 Мар’їнської міської ВА Покровського району Донецької області

# data[].attributes.headline
Жанрове різноманіття творів Григорія Сковороди

# data[].attributes.subject
Жанрове різноманіття творів Григорія Сковороди

# data[].attributes.body
Майорчикова Ангеліна, учениця 10 класу Мар’їнського ЗЗСО І-ІІІ ступенів №2 Мар'їнської міської ВА, Покровського району, Донецької області

Григорій Сковорода - славнозвісний талановитий поет-лірик, видатний байкар, філософ, педагог. Григорій Савович надавав байкам жанрової самостійності, він створив понад 30 прозових байок. У байках він відтворив істину людського буття й висловив критичне ставлення до суспільних явищ.  Байки Сковороди гостро сатиричні, наприклад "Олениця і кабан". Про ідею "сродної" праці говориться в байці "Бджола і Шершень", в якій є протиставленням трудящих і нероб. Шершні – паразити "що живуть крадіжкою чужою". Бджола – це мудра людина, "що у своєму сродному ділі працює". Шершні – це ті люди, що дивляться на науку, як на засіб власного збагачення, які не хочуть бути корисними людству. Головним джерелом байок Сковороди є українська народна казка. Особливістю байок Сковороди є сильна мораль і повчання.

Г. Сковорода є автором ряду притч-оповідей алегорично-повчального характеру, яка має сюжет, діалог, мораль. У притчах Сковорода висловлював свої філософські, естетичні і педагогічні погляди. Наприклад, у притчі "Вдячний Еродій" говориться про велику роль природних нахилів людини у справі виховання й навчання.

Ліричний герой збірки «Сад божествених пісень» шукає правду, добро і щастя. Він як і автор великий народолюбець, гуманіст, кличе до єднання людини з природою. У пісні "De liberate" ("Про свободу") Сковорода оспівує волю як найбільше багатство. Золото, порівняне з волею – ніщо – болото. Найбільша турбота ліричного героя - не позбутися волі. Автор славить Богдана Хмельницького, називає його героєм, батьком вольності.

Різножанрові твори Григорія Сковороди за тематикою актуальні й сьогодні, коли народ України бореться за самостійність і волю, незалежність і суверенну державу у війні з російською агресією.

# data[].attributes.headline
Вплив народної традиції на літературну творчість Григорія Сковороди

# data[].attributes.subject
Вплив народної традиції на літературну творчість Григорія Сковороди

# data[].attributes.body
Творчість Григорія Сковороди ніколи й нікого не могла залишити байдужим, вона й досі викликає дискусії серед науковців та поціновувачів мистецтва. Одним із проблемних питань постає питання мови творів письменника. Сам Сковорода неодноразово зауважував, що послуговувався малоросійським діалектом. Це він зазначає стосовно байки «Басня Есопова», Пісні 24-ї «Саду божественних пісень». А щодо Пісні 14-ту Сковорода пояснює, що вона є давньою малоросійською і що подана вона простонародною мовою. Ці факти дають підстави стверджувати, що письменник у свої творчості спирався зокрема і на народну традицію, на фольклор.

Михайло Ковалинський, що був другом та учнем Григорія Сковороди, у біографії письменника зазначав, що в його творах була прихована жива народна мова, що він, мандруючи Україною, був знайомим з різними діалектами тогочасної української мови, зокрема Слобожанщини та Київщини.

За визначеннями деяких науковців, Сковорода писав староукраїнською (слов’яноукраїнською, слов’яноруською), у якій було багато живих народних елементів. Письменник уживав у своїх творах народну побутову лексику, фразеологізми, прислів’я та приказки, образні слова та вирази, порівняння. А у Пісні 9-ій Сковорода використов сюжет з фольклору. Тож можна дійти висновку, що творчість Сковороди тісно пов’язана з українською народною культурою, традицією та усною народною творчістю.

Юлія Мітіна
Комунальний заклад Верхньоторецький навчально-виховний комплекс: загальноосвітня школа I-IIІ ступенів – дошкільний навчальний заклад Очеретинської селищної військово – цивільної адміністрації Покровського району Донецької області

# data[].attributes.attachment_link.title
Воронова, Главчева 1м.з.о

# data[].attributes.headline
Жанрове різноманіття творів Григорія Сковороди.

# data[].attributes.subject
Жанрове різноманіття творів Григорія Сковороди.

# data[].attributes.body
Перу Григорія Сковороди належить  різноманітна жанрова палітра творів. Наприклад, до поезій мислителя належать: оди - жанр лірики, вірші, які виражають піднесені почуття, викликані важливими історичними подіями, діяльністю історичних осіб; духовні пісні - вокальні або вокально-інструментальні (інколи інструментальні) твори на канонічні, релігійні за змістом тексти або сюжети; елегії - ліричні вірші задумливого, сумного характеру; панегірики - похвальні промови, а також літературні твори, що містять такі промови. Віртуозом Григорій Скоровода був у створенні віршованої байки - один із різновидів ліро-епічного жанру, невеликий алегоричний, віршований твір повчального змісту, з яскраво вираженою мораллю;  фабули - хронологічне, послідовне зображення подій у художньому творі, на відміну від сюжету, де події можуть зображатися непослідовно, в нехронологічному порядку або з пропусками; епіграми - жанр сатиричної поезії дошкульного змісту з несподіваною, градаційно завершеною кінцівкою. Говорячи про прозові твори філософа, варто звернути увагу на проповіді - літературні твори, як правило, наукового чи релігійного характеру; притчі - твори, в основу яких покладено повчально-алегоричний сюжет, побудований на прихованому порівнянні; трактати - літературні твори, як правило, наукового чи релігійного характеру.
Як ви бачите, то Григорій Сковорода пробував себе в багатьох жанрах і стилях, завдяки чому його писемність здається ще цікавішою. Кожен зможе знайти те, що до вподоби: для дітей чи дорослих; короткі або довгі твори; віршовані й навпаки. Творчість цього автора дуже приваблює своєю неповторністю, магічністю та філософічністю.
(Кириленко Вероніка. Комунальний заклад "Маріупольська спеціалізована школа І-III ступенів №66 Маріупольської міської ради Донецької області")

# data[].attributes.headline
Численними образами 

# data[].attributes.body
Численними образами й збірними поняттями наскрізь пронизана творча спадщина Сковороди. Найпоширенішим образом, що вбирає в себе мільйони інших образів у поетиці Г. Сковороди – це море. Такому збірному поняттю “море бездонне” протиставляється “твердінь небесна”: сонцю – Бог, що веде зірці – Марія, а об’єднанням людського й земного є Син Божий – Ісус Христос. Культ поклоніння Богу, синові Божому, Духові Святому й Діві Марії є ще однією характерною рисою для барочної літератури також, як для досить яскравого її представника Г. Сковороди (Пазуха Я.С., Курахівська гімназія №2 Курахівської міської ради Донецької області)

# data[].attributes.headline
Мова творів Григорія Сковороди 

# data[].attributes.subject
Мова творів Григорія Сковороди 

# data[].attributes.body
На мій погляд, щоб краще зрозуміти, якою ж була мова творів Григорія Сковороди, треба в першу чергу звернути увагу на історичні обставини, що  існували на той час. Укази Петра І, а згодом і Катерини ІІ відіграли визначну роль у розвитку української мови взагалі та мови письменника зокрема. Тож порівнювати мову творів Сковороди та сучасну літературну мову не слід. Так само не можна говорити про те, що видатний філософ писав російською.

Григорій Сковорода писав свої твори мовою, яка брала за основу староукраїнську, орієнтувалася на церковнослов’янську та мала особливі авторські вкраплення. За визначенням науковців, мова філософських творів митця – слов’яноукраїнська, байок та поезій – книжна українська. Звичайно ж,чітко розмежувати ці різновиди староукраїнської мови неможливо. Вживання церковнослов’янської в мові творів Сковороди зумовлено його захопленням  інтерпретацією Святого Письма.

Безперечно, на формування мовної свідомості Григорія Сковороди вплинуло навчання в Києво-Могилянській академії, де він здобув знання церковнослов’янської, книжної української («простої») мов, грецької, латини, польської, німецької, давньоєврейської, а також поетики, риторики, філософії тощо. Крім того, істотно вплинуло на мову творів Сковороди і панування стилю бароко в літературі того періоду.

Незважаючи на те що літературознавці та вчені-лінгвісти не дійшли одностайної думки щодо мови Сковороди, його творчість вплинула на становлення української літератури.

Аліса Дергачова
Комунальний заклад Верхньоторецький навчально-виховний комплекс: загальноосвітня школа I-IIІ ступенів – дошкільний навчальний заклад Очеретинської селищної військово – цивільної адміністрації Покровського району Донецької області

# data[].attributes.headline
Художні образи у творах Григорія Сковороди ( Мєркіна Каміла)

# data[].attributes.subject
Художні образи у творах Григорія Сковороди ( Мєркіна Каміла)

# data[].attributes.body
Найпоширенішим образом, який вбирає в себе мільйони інших образків в поетиці Г. Сковороди постає море. Такому збірному поняттю "море бездонне" протиставляється "твердь небесна" з усіма своїм небесними світилами: сонцем — Бог, провідною зіркою — Марія, та поєднанням людського і Божого є Син Божий — Ісус Христос. Культ поклоніння Богові, сину Божому, Духу Святому та Діві Марії є ще однією характерною рисою для барокової літератури також, як для вельми яскравого її представника Г. Сковороди.Бог є непереборним, недосяжним, і незбагненним людським зіпсованим розумом. Він є всюдисущим, всі проникливим для людини й усього живого, першим чудом із чудес. Весь всесвіт, все життя або, як його називає Сковорода “хаос морський”, розташований за певною ієрархією. Якщо добре придивитися то побачимо цей малюнок у пірамідальній формі самого широкого кола, що представляє земну кулю, тобто це коло ще й знизу має кулю, сферу, до самого вищого щабля цієї піраміди, до її вершини, на якій і перебуває геніальне Боже створення, тобто людина, але він прагне бути на цій висоті не заради власної досконалості всіх своїх примх, а людина, що прагне до зближення з Богом, тому й коштує на самій верхівці піраміди.                                       (Мєркіна Каміла. Курахівська гімназія № 2. Курахівської міської ради Донецької області)

# data[].attributes.headline
Скорих Віра 9-АКурахівська гімназія №2 Курахівської міської ради Донецької області.

# data[].attributes.subject
Скорих Віра 9-АКурахівська гімназія №2 Курахівської міської ради Донецької області.

# data[].attributes.body
Мова найвідомішого українського філософа Григорія Савича Сковороди (1722-1794) завжди привертає увагу своєю незвичністю, несхожістю на староукраїнську попереднього періоду та на нові російську та українську літературні мови.

У багатьох виданнях зазначено, що його мова — «староукраїнська книжна літературна мова останнього періоду її функціонування», що «перед Сковородою поставало складне завдання — розробити мову художньої та науково-філософської прози», а також, що Сковорода спирався «на мовні традиції ораторсько-полемічної прози». Втім, розуміючи суттєву відмінність мови Сковороди від класичної староукраїнської мови, додають, — її можна зарахувати до староукраїнської традиції тому, що головною прикметою, було «поєднання старослов’янської стихії з живою народною мовою». Очевидно, цей критерій далеко не достатній, тому що спроби поєднання різних стилей здійснювалися на всьому східнослов’янському просторі (від білоруса Симеона Полоцького до росіянина Ломоносова). Так, В. Русанівський прямо пише, що мова Сковороди «це не пряме продовження старої української, а якісно нове явище, покликане репрезентувати собою єдину східнослов’янську літературну мову»Застосування кількісних методів дозволяє поглянути на мову Сковороди як на російську в основі. Саме як російську, або церковнослов’янську в її московській редакції розглядає цю мову Юрій Шевельов.

Скорих Віра 9-А
Курахівська гімназія №2 Курахівської міської ради Донецької області.