# data[].attributes.body
Hrvatska je bila članica Jugoslavije. Tijekom 80-ih godina XX. stoljeća Jugoslavija se našla u političkoj i gospodarskoj krizi. Država će se raspasti zbog jačanja međunacionalnih napetosti i zahtjeva za demokratske promjene, ali ne mirnim putem. Hrvatska je svoju samostalnost morala izboriti oružjem i krvlju, braneći se od snaga koje su željele prisvojiti njezin teritorij.

Taj rat nazivamo Domovinskim ratom.

# data[].attributes.body
Izbori su održani u travnju i svibnju 1990. godine. Pobijedila je Hrvatska demokratska zajednica na čelu s Franjom Tuđmanom, ispred reformirane stranke nekadašnjih komunista koje je predvodio Ivica Račan.

30.svibnja 1990. zasjedao je novi, višestranački Sabor koji je Franju Tuđmana proglasio predsjednikom Hrvatske. Stjepan Mesić je izabran za predsjednika Vlade. Potkraj 1990. Sabor je proglasio novi hrvatski Ustav. Nekadašnji komunisti su izgubili izbore u i u Sloveniji, Bosni i Hercegovini i Makedoniji. U Srbiji je na vlasti ostao Slobodan Milošević, a u Crnoj Gori bivši komunistički političari pod utjecajem Miloševića.

# data[].attributes.body
Hrvatska i Slovenija predlagale su da Jugoslavija bude konfederalna, u kojoj republike imaju visok stupanj samostalnosti. Srbija i Crna Gora su predlagale da centraliziranu Jugoslaviju s dominantnom Srbijom. Predsjednici republika u prvoj polovici 1991. su sudjelovali u seriji pregovora pod nazivom ,,pregovori šestorice''. U pregovorima su sudjelovali i članovi Predsjedništva Jugoslavije te predsjednici vojske. Razlike u stajalištima Hrvatske i Slovenije s jedne te Srbije, Crne Gore i vojske s druge strane bile su prevelike i u pregovorima nije postignut nikakav dogovor.

# data[].attributes.body
Hrvatska vlast je u svibnju 1991. godine organizirala referendum. Od ukupnog stanovništva koje je izašlo na referendum, 93% izjasnilo se za rješenje prema kojem Hrvatska kao suvremena država istupa iz Jugoslavije. Hrvatski sabor je 25.lipnja 1991. donio Ustavnu odluku o suvremenosti i samostalnosti Republike Hrvatske. Taj se datum obilježava kao spomendan-Dan neovisnosti. Provedba odluke odgođena je do listopada 1991. godine na zahtjev Europske zajednice. Odluku o konačnom raskidu državno-pravnih veza s ostalim republikama i pokrajinama SFRJ-a Sabor je donio 8.lisopada 1991. godine.

# data[].attributes.body
Dr. Franjo Tuđman je bio prvi predsjednik Republike Hrvatske. Rodio se 14.svibnja 1922. Kao zagovornik hrvatske samostalnosti, politički se angažirao i osniva Hrvatsku demokratsku zajednicu 1989. Izabran je za predsjednika Republike Hrvatske 1992. Autor je Deklaracije o neovisnosti Hrvatske. Kao vrhovni zapovjednik, vodio je obranu Hrvatske u Domovinskom ratu. Temelji njegove politike bili su: ujedinjenje svih Hrvata u jedan političko-nacionalni pokret čiji je cilj bio samostalna država; ponovni ulazak u srednjoeuropski civilizacijski krug i debalkanizacija Hrvatske; obnavljanje potiskivanih hrvatskih tradicija, kulture, jezika i povijesti. On predstavlja simbol i oličenje hrvatske rodoljubne politike. Umro je 10.prosinca 1999. godine.

# data[].attributes.body
U Hrvatskoj su oko 14% stanovništva činili Srbi. Pobunili su se jer nisu priznavali hrvatsku vlast te su postavljali barikade od balvana i stijena na hrvatske ceste. Hrvatska policija nije uspjela uspostaviti javni red jer ju je u tome priječila jugoslavenska vojska-Jugoslavenska narodna armija (JNA). Ona je glumila tampon-zonu između sukobljenih strana, a zapravo je naoružavala Srbe. Pobuna je prozvana ,,balvan-revolucijom'' koja je bila u kolovozu 1990.

# data[].attributes.attachment_link.title
17. kolovoza 1990. - Počela tzv. balvan revolucija

# data[].attributes.body
Sastavni dio teritorijalnih snaga u Jugoslaviji bila je i Teritorijalna obrana. Pripadnici teritorijalne obrane bili su civili koje se u slučaju opasnosti moglo mobilizirati. U svibnju 1990. godine JNA je Hrvatskoj, a dijelom i Sloveniji oduzela oružje. U veljači 1991. većinom srpsko stanovništvo s područja Knina proglasilo je odvajanje od Republike Hrvatske i osnovalo Srpsku autonomnu oblast Krajinu (SAO Krajinu). Slično se ponovilo u Lici, na Kordunu i u dijelovima Slavonije, i ta su se područja našla izvan nadzora hrvatske vlasti. Pobunio se samo dio Srba, a mnogi su bili pasivni promatrači. Dio Srba je i aktivno ratovao na hrvatskoj strani.

# data[].attributes.body
Prvi sukobi su se dogodili u prvoj polovici 1991. godine u Hrvatskoj. u ožujku 1991. u Pakracu se hrvatska policija sukobila s odmetnutim policajcima srpske nacionalnosti. Na Uskrs, 31. ožujka 1991., hrvatska policija je potisnula pobunjenike s područja Nacionalnog parka Plitvička jezera, a u tom je sukobu poginuo hrvatski policajac Josip Jović. Početkom svibnja su hrvatski policajci ušli u Borovo Selo pokraj Vukovara kako bi oslobodili dvojicu zarobljenih kolega. Upalu su u zasjedu pobunjenih Srba. Ubijeno je 12 hrvatskih policajaca, a mnogo ih je ranjeno. Hrvatska tada nije imala vojsku pa su u prvim sukobima uglavnom sudjelovale policijske snage. U svibnju 1991. godine u Zagrebu je osnovan Zbor narodne garde (ZNG) koji je poslije prerastao u Hrvatsku vojsku.

Na dan 27. lipnja 1991. godine počeo je rat u Sloveniji. Jugoslavenska narodna armija sukobila se sa slovenskom teritorijalnom obranom. Nakon desetak dana ratovanja sklopljeno je primirje i postignut dogovor o povlačenju JNA iz Slovenije. Poginulo je više od 70 ljudi. Na poticaj Europske zajednice, Hrvatska i Slovenija pristale su na tri mjeseca odgoditi svoje odluke o osamostaljenju. Milošević i vodstvo JNA dotada su već bili odustali od čuvanja Jugoslavije i željeli su se usredotočiti na stvaranje ,,velike Srbije''. U Sloveniji nije živjelo mnogo pripadnika srpske manjine te je , unatoč odgodi, bilo jasno da je Slovenija postala neovisna država.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Udruga hrv. branitelja Dom. rata policije BPŽ

# data[].attributes.body
Pobuna je bila rezultat nekoliko čimbenika. Milošević i JNA, tada nisu bili spremni pustiti Hrvatsku da se osamostali na cijelom svojem teritoriju nego su planirali odcijepiti srpske ,,autonomne oblasti''. Srpski nacionalisti su zagovarali ideju stvaranja velike Srbije, čije bi se granice protezale od Virovitice, preko Karlovca do Karlobaga. Tako su željeli ujediniti sve Srbe u jednoj državi. Potkraj 1991. godine pobunjenici su proglasili odcjepljenje od Republike Hrvatske i osnovali Republiku Srpsku Krajinu, s glavnim gradom Kninom.

# data[].attributes.body
Od ljeta 1991. godine ratni sukobi u Hrvatskoj postaju žešći. JNA je pomagala pobunu, u početku dijeleći oružje pobunjenim Srbima, a poslije i sama napadajući Hrvatsku. Dotada je mnogo ročnika i časnika iz Hrvatske i Slovenije već napustio JNA. JNA se ubrzano pretvarala iz jugoslavenske u srpsku vojsku.

U Hrvatsku su iz Srbije pristizale paravojne postrojbe, često sa simbolima kakve su nosili četnici u Drugom svjetskom ratu. Hrvatskim braniteljima je falilo oružja, streljiva i druge opreme. UN je proglasio embargo (zabranu) na uvoz oružja u Jugoslaviju, što je znatno teže pogodilo slabije naoružanu Hrvatsku jer su pobunjenici imali odlično naoružanu JNA.

Ujesen 1991. godine osvojene su mnoge vojarne JNA u hrvatskim gradovima i zarobljena je velika količina oružja i ratne opreme. JNA i srpske snage okupirale su krajnji sjeveroistok Hrvatske, dio zapadne Slavonije; velike dijelove Banovine, Korduna i Like. Mnoga sela i gradovi su uništeni, a nesrpsko stanovništvo protjerano ili ubijeno. Gradovi koji su najviše stradali u ratu: Vukovar, Dubrovnik, Osijek, Vinkovci, Slavonski Brod, Sisak, Karlovac, Zadar, Gospić, Šibenik...

U bitkama za vojarne stradali su i gradovi udaljeni od bojišnice, npr. Varaždin, Bjelovar i Novi Zagreb. Na dan 7.listopada ratni zrakoplov JNA je raketom pogodio Banske dvore, sjedište Vlade Republike Hrvatske. Sljedećeg dana je Sabor donio odluku o raskidu državno-pravne sveze Hrvatske s ostalim republikama i pokrajinama SFRJ-a.

# data[].attributes.body
Vukovar su od kolovoza do studenoga 1991. godine opsjedale snage JNA, pobunjeni hrvatski Srbi i paravojne postrojbe iz Srbije. Danonoćno su ga granatirali, uništili su ga do neprepoznatljivosti. Stanovništvo je živjelo u podrumima. Oko 2000 branitelja je branilo grad od 30 000 bolje naoružanih napadača. Zapovjednik hrvatske obrane bio je Mile Dedaković Jastreb, važne uloge su imali Branko Borković i Blago Zadro. Grad je bio okupiran sa svih strana pa je opskrba bila nemoguća ili jako otežana. Tijekom opsade je ubijeno nekoliko tisuća branitelja i civila. Napadači su, prema procjenama, izgubili više od 3000 vojnika i nekoliko stotine oklopnih vozila. Veći dio grada je 18. studenoga pao u ruke neprijatelja. Taj datum se danas obilježava kao Dan sjećanja na žrtve Domovinskog rata i Dan sjećanja na žrtvu Vukovara i Škabrnje. Pripadnici JNA i srpskih paravojnih snaga su tada poubijali oko 260 branitelja i civila u masovnoj grobnici na Ovčari. Većina ubijenih bili su ranjenici i drugi zarobljenici odvedeni iz vukovarske bolnice, a ostatak stanovništva je bio protjeran ili odveden u logore. JNA je morala angažirati mnogo vojnika i veliku količinu oružja, što je znatno usporilo njihov pohod na ostatak Hrvatske. Stravične slike razorenog grada obišle su svijet i ubrzale međunarodno priznanje Republike Hrvatske.

# data[].attributes.body
Damir Tomljanović Gavran rodio se 18.4.1968. Bio je zapovjednik 1. gardijske brigade HV-a (Tigrovi), još jedan od heroja Domovinskog rata. Poginuo je na obroncima Velebita 17.2.1994. od neprijateljsko snajpera i zadobivene rane u glavu.

# data[].attributes.headline
Priznanje Republike Hrvatske kao neovisne države

# data[].attributes.subject
Priznanje Republike Hrvatske kao neovisne države

# data[].attributes.body
Hrvatski sabor je 8.listopada 1991. donio odluku o raskidu državno-pravnih veza s ostalim republikama i pokrajinama SFRJ-a. Tim činom je Hrvatska postala samostalna država i istupila je iz Jugoslavije. Neovisnost su proglasile i Slovenija, BiH i Makedonija, dok je Crna Gora ostala u zajednici sa Srbijom. Europska zajednica priznala je Hrvatsku 15. siječnja 1992., a SAD u travnju 1992. Postala je članicom Ujedinjenih naroda 22. svibnja 1992. godine.

# data[].attributes.body
Neposredno prije međunarodnog priznanja potpisano je primirje kojim je trećina Hrvatske ostala privremeno okupirana. Na tom su području raspoređene vojne snage UN-a, nazvane UNPROFOR (United Nations PROtection FORces-Zaštitne snage Ujedinjenih naroda). UNPROFOR je trebao razoružati srpske snage i omogućiti povratak prognanicima, a Hrvatska je Srbima trebala jamčiti zaštitu manjinskih prava. Zadaće UNPROFOR-a tijekom sljedeće 4 godine uglavnom su ostale neispunjene. Ljudi se nisu mogli vratiti u svoje domove. Na okupiranim područjima je nastavljeno kršenje ljudskih prava i protjerivanje nesrpskog stanovništva...

# data[].attributes.body
Tijekom godina ,,primirja'' snage UN-a u Hrvatskoj nisu osiguravale prognanicima povratak u domove. Srpska tijela i Republika Srpska Krajina su djelovali neovisno o Hrvatskoj. Primirje je često bilo prekidano, a mnoga su naselja i dalje bila ugrožena. Hrvatsko vodstvo je odlučilo provesti oslobodilačke operacije. Operacijama Čagalj, Tigar i Oslobođena zemlja su od svibnja do listopada 1992. oslobođeni Dubrovnik i jug Hrvatske.

# data[].attributes.body
Područje Maslenice bilo je pod nadzorom srpskih snaga. U siječnju 1993. godine Hrvatska vojska je operacijom Gusar (operacija Maslenica) oslobodila zadarsko zaleđe, Masleničko ždrilo i zrakoplovnu luku Zemunik. Time je omogućen promet Jadranskom magistralom i gradnja pontonskog mosta. Omogućeno je prometno povezivanje sjevera i juga.

# data[].attributes.body
Neuspjeh plana Z4

Na početku 1995. godine predstavnici međunarodne zajednice predložili su hrvatskoj i srpskoj strani u Hrvatskoj plan sporazuma poznat pod nazivom Z4. Plan je tako nazvan jer je stvoren u Zagrebu. U njegovoj izradi je sudjelovalo četvero čimbenika u međunarodnoj zajednici: Ujedinjeni narodi, Europska unija, SAD i Rusija. Glavni zagovornik sporazuma je bio američki veleposlanik u Hrvatskoj Peter Galbraith. Sporazum Z4 predviđao je visok stupanj autonomije za područja u kojima su Srbi imali većinu prije rata, premda ne za cijelo područje Republike Srpske Krajine. Ta autonomna pokrajina je trebala imati vlastiti parlament, vladu i sudove, školstvo i policiju te vlastite simbole, jezik i pismo.

Republika Hrvatska nadzirala bi granice, a Krajina bi se u roku od pet godina morala demilitarizirati. Hrvatski predstavnici su plan nerado prihvatili, ali samo kao temelj za daljnje pregovore. Srpski predstavnici su ga odbili razmotriti.

Neuspjeh plana Z4 pokazao je da srpska strana nije bila spremna na kompromis. Postalo je jasno da Hrvatska neće vratiti okupirana područja mirnim putem.

# data[].attributes.body
Hrvatsko vodstvo je prvo odlučilo osloboditi područje zapadne Slavonije. Za Hrvatsku je bilo bitno osloboditi to područje zato što je ometalo promet Hrvatskom smjeru istok-zapad. Operacija Blijesak trajala je od 1. do 4. svibnja. Hrvatska vojska i policija oslobodile su zapadnu Slavoniju. Srpske snage našle su se u obruču i dijelom su uništene, a 1200 vojnika je zarobljeno. Preostali dio vojnika je napustio Hrvatsku i prešao u BiH. S hrvatske strane je poginulo više od 50 vojnika i policajaca. Tijekom operacije su Srbi gađali raketama Zagreb, Sisak, Karlovac i Kutinu.

# data[].attributes.body
Preostali dio hrvatskog teritorija je oslobođen operacijom Oluja. Operacija Oluja je završena, isto kao i Blijesak, za par dana. Uspjehu operacije je znatno pridonio i obavještajni rad: dugogodišnje prikupljanje podataka o neprijatelju, zračno izviđanje i elektroničko ometanje.

Oluja je počela u zoru 4. kolovoza 1995. Već prijepodne drugog dana je postignut najvažniji uspjeh: 7. i 4. gardijska brigada oslobodile su Knin. Dan oslobođenja Knina, 5. kolovoza 1995. godine, danas se slavi kao praznik - Dan pobjede i domovinske zahvalnosti. Do 7. kolovoza su hrvatske snage oslobodile cijelu Dalmaciju, Liku, Kordun i Banovinu te stigle na državnu granicu s BiH.

Glavni zapovjednik operacije bio je Zvonimir Červenko, načelnik Glavnog stožera Oružanih snaga Republike Hrvatske. Mobilizirano je više od 100 000 vojnih obveznika.

U operaciji je poginulo 196 hrvatskih vojnika, a na srpskoj strani su gubitci bili trostruko veći. U Oluji je oslobođeno 10 400 četvornih kilometara, što je gotovo 20% ukupne površine Republike Hrvatske.

Pobjeda u Oluji omogućila je povratak prognanika i gospodarskog oporavka te prometno povezivanje Hrvatske.

# data[].attributes.body
Nakon uspješno provedenih operacija, hrvatske snage su, bude li to potrebno, planirale osloboditi područje istočne Slavonije i Baranje. Zato je srpsko vodstvo pristalo na pregovore, a u njima su kao posrednici sudjelovali i predstavnici međunarodne zajednice. Obostrana želja da se izbjegnu nove žrtve i razaranja je rezultirala potpisivanjem Temeljnog sporazuma za istočnu Slavoniju, Baranju i zapadni Srijem u studenome 1995. U siječnju 1996. Vijeće sigurnosti UN-a donijelo je rezoluciju o početku UN-ove operacije za reintegraciju hrvatskog Podunavlja u ustavnopravni poredak republike Hrvatske. General Jaques Paul Klein je imenovan prijelaznim upraviteljem hrvatskog Podunavlja.

Dio Hrvata je smatrao da će reintergracija teći presporo pa su se zauzimali za vojno rješenje. U prosincu 1997., Vijeće sigurnosti je donijelo odluku o završetku prijelazne uprave, a 15. siječnja 1998. Istočna Slavonija, Baranja i Zapadni Srijem su ponovno postali dijelom Republike Hrvatske.

# data[].attributes.body
U Domovinskom ratu je poginulo oko 8000 branitelja i oko 7000 civila. Ako dodamo i nestale, dolazimo do oko 16 000 smrtno stradalih. Više od 30 000 ljudi je ranjeno, a mnogi su postali invalidi. Mnogi vojnici i civili su odvedeni u zatočeništvo i ni danas se o njima ništa ne zna. Godine 2020. još je nepoznata sudbina više od 1600 osoba. Posebno su teške psihičke posljedice ratnih stradanja: žal za poginulima i nestalima, ratne traume i užasi. Popis stanovništva 2001. pokazao je da se broj stanovnika smanjio s 4 784 265 (popis 1991.) na 4 437 460 ili gotovo 8%.

# data[].attributes.headline
Ratna razaranja i gospodarske posljedice

# data[].attributes.subject
Ratna razaranja i gospodarske posljedice

# data[].attributes.body
U Domovinskom ratu je počinjena ogromna materijalna šteta. Mnoga sela i gradovi su bili potpuno uništeni i razrušeni. Srušene su i mnoge prometnice, pruge, mostovi, ceste. Ukupna ratna šteta procjenjuje se na 32,5 milijarde eura ili gotovo 240 milijardi kuna.

Teške posljedice rata trpjelo je gospodarstvo u cijeloj Hrvatskoj. U okupiranim područjima se gospodarstvo zamrlo pa je povratak prognanika bio spor. U neokupiranim područjima su ceste i pruge bile razrušene što je otežavalo gospodarske aktivnosti. Turizam je također zastao jer stranih turista gotovo da i nije bilo. Budući da je turizam jedna od najvažnijih grana gospodarstva, to je jako utjecalo na sveukupno gospodarsko stanje.