# data[].attributes.body
Christian 2. indførte reformer, herunder Landloven og Byloven, som regulerede mange områder af samfundslivet, herunder skoleområdet.

Landloven fra 1521 foreslog frivillig skolegang for den brede befolkning, selvom den ikke indførte undervisningspligt. Dette initiativ afspejler en stigende opmærksomhed på uddannelse og en øget centralmagts indflydelse på samfundet, selvom lovene havde en kort levetid på grund af politisk uro efter Christian 2.s afsættelse i 1523.

# data[].attributes.attachment_caption
Placat + nærmere Anordning ang. Skolerne paa Landet i Danmark af 29. april 1740 som gengivet i Kong Christian den 6.s Allernaadigste Forordninger Og Aabne breve

# data[].attributes.body
1739: Christian 6.s skolelov gør skolegang obligatorisk for alle børn i landet, hvilket er et afgørende skridt mod en mere omfattende uddannelsesdækning i Danmark.

Loven betød, at skolegang blev et statsligt projekt, der var nøje knyttet til kirken og forberedelsen til konfirmationen. Formålet med loven var at uddanne børnene som gode kristne og nyttige borgere. Loven blev mødt med modstand og senere blev modificeret i 1740. Her blev det fastslået, at godsejerne ikke havde pligt til at finansiere skolerne og undervisningen. Skoleloven fra 1739 blev sammen med placaten fra 1740 (se billede) og et reskript fra 1742 den lovgivningsmæssige ramme for undervisningen på landet frem til en ny skolelov i 1814. (Kilde: danmarkshistorien.dk)

# data[].attributes.attachment_caption
Anordning for Almue-Skolevæsenet på Landet i Danmark af 29. juli 1814 som den er gengivet i Kong Frederik den 6.s allernaadigste Forordninger og aabne Breve. 

# data[].attributes.body
I 1814 blev skolelovene et markant skridt fremad for den danske skole. Disse love indførte en mere ambitiøs undervisning, der krævede, at alle børn deltog fra 7 år til konfirmationsalderen. Der blev også lagt vægt på læse-, skrive- og regnefærdigheder ud over kristendomsundervisning. Desuden pålagde loven at etablere skoler i alle landsbyer, hvilket førte til en mere tilgængelig skolegang for hele befolkningen. Skolelovene afspejlede en øget interesse for almuens effektivitet og skabte fundamentet for en mere inklusiv skolegang, selvom forskelle stadig eksisterede mellem by og land.

Samtidig med skolelovene fra 1814 blev der udgivet et bilag, som instruerede lærerne i at håndhæve normer, hygiejne og varetage undervisningen af børnene. Lærernes pligt var at sikre, at børnene blev velopdragne og dannede mennesker.

# data[].attributes.headline
Skolelove inspireret af Grundtvigs tanker

# data[].attributes.subject
Skolelove inspireret af Grundtvigs tanker

# data[].attributes.body
Grundtvigs tanker om uddannelse var dybt forankret i hans tid og samfundsmæssige kontekst, der var præget af oplysningstidens idealer og de sociale og politiske omvæltninger i Danmark på det tidspunkt.

Anordningerne fra 1814 blev udformet i lyset af oplysningstidens nye tanker og ideer, og de repræsenterede et skift i folkeskolens struktur og formål, der blev inspireret af disse idealer.

Grundtvigs tanker om uddannelse, herunder vægtningen af den folkelige dannelse, en bred og praktisk orienteret undervisning og værdien af kulturel forståelse, kunne derfor have haft en direkte indflydelse på udformningen af folkeskolen på dette tidspunkt. Der stod eksempelvis i bilaget til loven fra 1814, at lærene havde til pligt at sikre, at børnene blev velopdragne og dannede mennesker.

I teksten Talefriheden fra 1840 skriver Grundtvig (1909) om vigtigheden af at kunne kommunikere på modersmålet og at undervise uden brug af latin. Dette kan ses som en reaktion mod den elitære og akademiske tilgang til uddannelse, som var fremherskende før 1814-loven. Grundtvig understreger behovet for en folkelig oplysning og dannelse, der foregår i både kirker og skoler, hvilket stemmer overens med 1814-lovens ønske om at skabe en skole, der var tilgængelig for alle samfundslag og ikke kun de privilegerede. Grundtvig argumenterer dog for, at uddannelse bør være bred og folkelig og kritiserer det daværende uddannelsessystem (1840) for at være for stift og akademisk orienteret, og han fremhæver vigtigheden af at dyrke en mere praktisk og livsnær tilgang til læring.

# data[].attributes.body
Der havde forinden været skolepligt for fattiglemmernes børn, men med en lov om skolefrihed i 1855 blev dette ændret til en undervisningpligt, hvilket gav forældrene mulighed for at tage hånd om deres børns undervisning. Dette viser en overgang fra obligatorisk skolegang til en mere fleksibel tilgang til uddannelse.

En halvårlig eksamen skulle godtgøre, at børn undervist hjemme havde kundskaber, der var på niveau med børnene i de offentlige skoler.

# data[].attributes.headline
1900: Anskuelsestavler og første læseplan

# data[].attributes.subject
1900: Anskuelsestavler og første læseplan

# data[].attributes.body
I 1900 kom introduktionen af anskuelsesundervisning og en læseplan for folkeskolen, hvilket markerede en professionalisering af undervisningen og et øget fokus på børnenes udvikling af sansning og forestillingsevne.

Tre år senere, i 1903, kan man sige, at den danske skole demokratiseredes, da en lov tillod både drenge og piger at skifte fra 5. klasse til en fireårig mellemskole, der ledte til enten realklassen eller gymnasiet og erstattede latinskolen.

# data[].attributes.body
Den eksamensfri mellemskole blev introduceret som en reaktion på urbanisering og tilvækst inden for industri og håndværk. Samtidig brød 1937-loven med tidligere formålsformuleringer og satte fokus på udviklingen af barnets evner og personlige egenskaber.

# data[].attributes.body
Debatten om den udelte skole førte til afskaffelsen af mellemskolen efter 7. klasse og en fordeling af børnene efter 6. klasse efter standpunkt samt evner i en almen og en boglig linje.

Efter loven kom der en vejledning i 1960 kaldet 'Den Blå Betænkning'. Den blev lavet af en gruppe eksperter, der mente, at folkeskolens formål skulle være at skabe børn, der er glade og i balance med sig selv og andre. De ønskede at skabe en skole, der bidrager til at gøre mennesker harmoniske og lykkelige.

# data[].attributes.headline
1975: Modernisering og demokratisk dannelse

# data[].attributes.subject
1975: Modernisering og demokratisk dannelse

# data[].attributes.body
Med afskaffelsen af realskolen efter 7. klasse og indførelsen af demokratisk dannelse i formålsparagraffen blev folkeskolen moderniseret for at tilpasse sig samfundets behov.

UNDERVISNINGENS ORDNING

§ 3. Folkeskolen omfatter en 1-årig børnehaveklasse, en 9-årig grundskole og en 1-årig 10. klasse.

Stk. 2. Til børn, hvis udvikling kræver en særlig hensyntagen eller støtte, gives der specialundervisning og anden specialpædagogisk bistand. Undervisningsministeren fastsætter regler herom, og kan i denne forbindelse fravige §§ 4, 7, og 14.

Stk. 3. Folkeskolen kan tilbyde eleverne undervisning i deres fritid.

§ 4. Undervisningen i den 9-årige grundskole omfatter for alle elever:

• 1) dansk, regning/ matematik og idræt på alle klassetrin,
• 2) kristendomskundskab på alle klassetrin undtagen 7. eller 8. klassetrin,
• 3) formning og musik på 1.-5. klassetrin,
• 4) historie på 3.-9. klassetrin, geografi og biologi på 3.-7. klassetrin og samtidsorientering på 8. og 9. klassetrin,
• 5) håndarbejde, sløjd og hjemkundskab på henholdsvis 4., 5. og 6. klassetrin,
• 6) engelsk på 5.-9. klassetrin og
• 7) fysik/ kemi på 7.-9. klassetrin.

Stk. 2. Der skal tilbydes eleverne undervisning i tysk på 7.-9. klassetrin og i latin på 9. klassetrin.

Stk. 3. Undervisningen i dansk, regning/ matematik, idræt, formning og musik kan tilrettelægges som ikke-fagdelt undervisning på 1. og 2. klassetrin. Det samme gælder undervisningen i historie, geografi og biologi på 3.-5. klassetrin.

(…)

§ 5. Kristendomsundervisningens centrale kundskabsområde er den danske folkekirkes evangelisk-lutherske kristendom.

Stk. 2. Et barn skal efter anmodning fritages for at deltage i undervisningen i kristendomskundskab, når forældremyndighedens indehaver skriftligt over for skolens leder erklærer selv at ville sørge for barnets religionsundervisning. Fritagelse kan normalt kun ske fra begyndelsen af et skoleår. Er barnet fyldt 15 år, kan fritagelse kun ske med dets samtykke.

§ 6. I undervisningen i grundskolen indgår:

• 1) færdselslære,
• 2) seksualoplysning,
• 3) norsk og svensk,
• 4) fremmede religioner og andre livsanskuelser,
• 5) uddannelses- og erhvervsorientering,
• 6) sundhedslære og oplysning om udbredte nydelses- og rusmidler.

Stk. 2. På hvert klassetrin skal der afsættes en fast ugentlig time til varetagelse af klasselærerens særlige opgaver i samvær med klassen.

# data[].attributes.body
I 1993 blev den danske folkeskole reformeret på en måde, der markant ændrede dens struktur og funktion. Med denne reform blev enhedsskolen en realitet, hvilket betød, at opdelingen af eleverne i grundkursus og udvidet kursus blev afskaffet.

I stedet blev der indført en model med undervisningsdifferentiering, hvor undervisningen tilpasses den enkelte elevs behov og evner. Denne tilgang sigtede mod at sikre, at alle elever fik en mere individuelt tilpasset undervisning og bedre muligheder for at udvikle deres faglige og personlige kompetencer.

Derudover blev der i formålsparagraffen bl.a. tilføjet, at "Folkeskolen skal gøre eleverne fortrolige med dansk kultur og bidrage til deres forståelse for andre kulturer og for menneskets samspil med naturen. Skolen forbereder eleverne til medbestemmelse, medansvar, rettigheder og pligter i et samfund med frihed og folkestyre. Skolens undervisning og hele dagligliv må derfor bygge på åndsfrihed, ligeværd og demokrati."

Jeg tænker at dette skal ses i lyset af den begyndende globalisering i 1990'erne.

# data[].attributes.body
I Rømers refleksion over folkeskolens formål er der en påpegning af, hvordan den aktuelle skolepolitik i høj grad har overset eller negligeret formålsparagraffen. Han argumenterer for, at folkeskolens formålsparagraf er blevet misfortolket, og at den indeholder langt flere pædagogiske muligheder og for, at der er sket en form for formålsglemsel eller opgør, hvor fokus på kundskaber er blevet teknificeret og økonomisk defineret. Desuden fremhæver Rømer, hvordan den økonomiske linje, der vandt over den reformpædagogiske i 00'erne, og hvordan denne udvikling har påvirket skolepolitik og læreruddannelse. Siden 2010'erne kom et øget fokus på kundskaber, men forstået i en kontekst af økonomisk defineret viden, som skulle få Danmark til at klare sig bedre i de internationale sammenligninger. Dog er det ikke hvad ordet 'kundskaber' oprindeliget har betydet for skolen, ifølge Rømer (2017), som faktisk er det eneste ord, der har været gennemgående i skolelovene siden 1814.

Desuden skitserer han, hvordan idehistoriske bevægelser og opgør med dannelse, pædagogisk filosofi og grundtvigianisme har bidraget til denne tendens. Rømer (2017) peger på, at en udvikling i 2000'erne, hvor der opstod et opgør med tidligere formål for skolen, især dem fra 1975 og 1993, som blev betragtet som for reformpædagogiske. Dette opgør førte til to hovedretninger: en økonomisk linje og en faglig linje.

Den økonomiske linje blev forvekslet med den faglige linje, hvilket resulterede i, at den økonomiske tilgang vandt frem. Samtidig troede mange, at de forfulgte en faglig tilgang, men i virkeligheden endte de med at støtte den økonomiske tilgang.

Rømer argumenterer for en genopdagelse af skolens tradition som en dannelseskilde, der indeholder pædagogiske muligheder, hvis aktører i uddannelsessystemet ønsker at engagere sig i formålsparagraffen.

Afslutningsvist diskuterer Rømer (2017) spørgsmålet om "alsidig udvikling" i formålsparagraffen og påpeger, at dette ikke er en ny idé, men snarere en fortsættelse af tidligere formuleringer, der går tilbage til 1975-loven. Rømer (2017) sandsynliggør, at "skolens egen tradition udgør en dannelseskilde, som i sig selv fastholder dannelsesprocesserne i deres fulde dybde og liv." (s. 168).