# data[].attributes.headline
Глоба́льні пробле́ми лю́дства (глобальні проблеми, глобальні проблеми сучасності) — комплекс проблем і ситуацій, що зачіпають життєві інтереси всіх народів світу, характеризуються динамізмом і вимагають для свого розв'язання колективних зусиль світової громадськості (екологічні проблеми, перегони озброєнь, хвороби і т.

# data[].attributes.subject
Глоба́льні пробле́ми лю́дства (глобальні проблеми, глобальні проблеми сучасності) — комплекс проблем і ситуацій, що зачіпають життєві інтереси всіх народів світу, характеризуються динамізмом і вимагають для свого розв'язання колективних зусиль світової громадськості (екологічні проблеми, перегони озброєнь, хвороби і т.

# data[].attributes.body
Терори́зм (від лат. terror — «жах») — у широкому сенсі використання або загроза застосування насильства для досягнення політичної, релігійної або ідеологічної мети.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Класифікація глобальних проблем:
Політичні проблеми (недопущення світової ядерної війни і забезпечення стабільного миру, роззброєння, військові та регіональні конфлікти).

Природно-екологічні проблеми (необхідність ефективної і комплексної охорони навколишнього середовища, енергетична, сировинна, продовольча, кліматична, боротьба з хворобами, проблеми світового океану тощо).

Соціально-економічні проб леми (стабільність розвитку світового співтовариства, ліквідація відсталості країн, що розвиваються, проблема розвитку людини, злочинність, стихійні лиха, біженці, безробіття, бідність та ін.).

Наукові проблеми (освоєння космічного простору, довгострокове прогнозування тощо).

Кожна з названих глобальних проблем породжена специфічними причинами, які зумовлені, з одного боку, особливостями розвитку продуктивних сил, географічним положенням країн, рівня прогресу техніки, природно - кліматичними умовами, тобто матеріальним змістом суспільного способу виробництва, а з іншого боку, - специфічною суспільною формою, особливостями розвитку відносин власності. При численності глобальних проблем їм притаманні причинно-наслідкові зв'язки, які визначають розвиток технологічного способу виробництва.

Демографічна проблема. Найбільш поширеною причиною загострення глобальних проблем є інтенсивне зростання в останні роки народонаселення планети, або, так званий, демографічний бум, який до того ж супроводжується нерівномірністю зростання чисельності населення в різних країнах та регіонах, причому найвищий приріст населення спостерігається в країнах з низьким рівнем розвитку продуктивних сил.

Так, якщо темпи приросту населення в країнах, що розвиваються протягом ХХ ст. складав близько 2,5% в рік, то в розвинених країнах не перевищував 1%. Це стало причиною того, що в Африці, Азії і Латинській Америці близько 1 млрд. чол. Живуть в умовах абсолютної бідності, близько 250 млн. дітей хронічно недоїдають, а від голоду і недоїдання щорічно помирає майже 40 млн. чол.

Демографічний вибух спричиняє загострення таких глобальних проблем як продовольча, екологічна, сировинна, енергетична. Важливою причиною загострення глобальних проблем з точки зору матеріально-речового змісту є низький рівень впровадження ресурсо- та енергозберігаючих, а також екологічно чистих технологій. Внаслідок цього з природної речовини, яка залучається у виробничий процес лише 1,5% приймає форму кінцевого продукту.

Екологічна проблема. Важливою складовою глобальних проблем є екологічні, спричинені варварським відношенням людини до природи, що проявляється у масовій вирубці лісів, знищенні річок, створенні штучних водосховищ, забрудненні шкідливими відходами прісної води. Щорічно у світі знищується 15 млн. га лісів, на одне посаджене дерево припадає 10 вирубаних.

Порівняно з початком ХХ ст. споживання прісної води зросло більше, ніж в 7 разів і у 90-х рр. складало майже 300 кубометрів в рік на людину. Враховуючи, що чверть людства відчуває нестачу прісної води, проблема забезпечення населення якісною питною водою висувається на перше місце. При цьому за даними Світової організації з охорони здоров'я, виникнення близько 80% різноманітних захворювань пов'язане зі споживанням неякісної питної води.

Злочинно халатне відношення людей до природи спостерігається і у втраті величезних масивів землі. За останні 100 років людство втратило 200 млн. кв. км землі, а на сьогодні щорічно втрачає близько 6-7 млн. га родючих земель.

З початку 70-х років розпочалася екологічна криза, яка означає різне загострення протиріч між людиною і природою, їх конфлікт, глобальне порушення рівноваги у природному кругообігу речовин.

Важливими ознаками цієї кризи є глобальні зміни клімату і виникнення парникового ефекту. В результаті безпрецедентних масштабів впливу людини на навколишнє середовище, виходу людської діяльності за межі планети у космічний простір, втягування у виробничий процес всіх складових біосфери (повітря, води, рослинного і тваринного світу) озоновий шар над планетою різко зменшується, що може призвести до всесвітнього потепління, танення льодовиків Арктики, затоплення більшої частини населених пунктів Землі, посилення ураганів інше.

Ще однією ознакою екологічної кризи є проблема відходів внаслідок виробничої діяльності людини. Значні відходи накопичуються у Світовому океані. Океанський планктон щорічно поглинає близько 50 млрд. т вуглекислого газу, значна частина якого осідає на дно. Цей процес суттєво впливає на зростання вмісту вуглекислого газу в атмосфері планети. Експорт отруйних речовин складає на сьогодні більше 3 млн. т. в рік.

Шляхи вирішення екологічної проблеми. Основними шляхами вирішення екологічної проблеми з точки зору матеріально-речового змісту суспільного способу виробництва є:

швидкий розвиток і використання таких основних видів самовідновлюваної енергії як сонячна, вітрова, океанічна, гідроенергетична інше;

структурні зміни у використанні існуючих невідновлюваних видів енергії, а саме: збільшення частки вугілля в енергобалансі при зменшенні долі нафти і газу, оскільки запаси останніх на планеті значно менші, а їх цінність для хімічної промисловості набагато більша;

необхідність створення екологічно чистої вугільної енергетики, яка б працювала без шкідливих викидів газу. Це потребує значних державних витрат на природоохоронні заходи. Але якщо у США і Німеччині на ці цілі використовується щорічно до 2% ВВП, в Японії - 3%, то в колишньому СРСР - лише 1,2%;

розробка всіма країнами конкретних заходів з дотримання екологічних стандартів - чистоти повітря, водних басейнів, раціонального споживання енергії, підвищення ефективності своїх енергетичних систем;

вивчення запасів всіх ресурсів з використанням найновіших досягнень НТР. Як відомо, сьогодні розвіданий неглибокий шар Землі - до 5 км. Тому важливо відкрити нові ресурси на більшій глибині Землі, та на дні Світового океану;

інтенсивний розвиток країнами, що розвиваються, власного сировинного господарства, включаючи переробні галузі господарства. Для вирішення проблеми голоду в цих країнах необхідно розширювати посівні площі, впроваджувати передову агротехніку, високопродуктивне тваринництво та рослинництво;

пошук ефективних методів управління процесом зростання народонаселення з метою його стабілізації на рівні 10 млрд. чол. на початок ХХІІ ст.;

призупинення вирубки лісів, особливо тропічних, забезпечення їх раціонального використання;

формування у людей екологічного світогляду, що дозволило б розглядати всі економічні, політичні, юридичні, соціальні, ідеологічні, національні, кадрові питання як в рамках окремих країн, так і на міжнаціональному рівнях;

комплексна розробка законодавства про охорону навколишнього середовища, в тому числі про відходи. Так, в США, Франції та інших країнах уряд зобов'язаний надавати підприємствам і організаціям технічну і фінансову допомогу у переробці відходів, вилучення з них цінних компонентів, проведенні науково-дослідних робіт в даній сфері, поширенні передового досвіду інше. З цією метою використовуються податкові пільги, надання субсидій, зниження тарифів на перевезення вторинної сировини тощо;

нарощування екологічних інвестицій. Так, в Австрії такі інвестиції складають більше 15% всіх капіталовкладень.

Паливно-енергетична і сировинна глобальні проблеми. Використання паливно-енергетичних і сировинних ресурсів на сьогодні зростає значними темпами. На кожного жителя планети виробляється 2 кВт енергії, а для забезпечення загальновизнаних норм якості життя необхідно 10 кВт.

Такий показник досягнутий лише у розвинених країнах світу. У зв'язку з цим нераціональне використання енергії у поєднанні зі зростанням народонаселення та нерівномірним розподілом паливно-енергетичних ресурсів різних країн та регіонів призводить до необхідності нарощення їх виробництва.

Проте енергетичні ресурси планети обмежені. При запланованих темпах розвитку ядерної енергетики сумарні запаси урану будуть вичерпані в перші десятиліття ХХІ ст. Проте, якщо витрати енергії будуть на рівні енергетики теплового бар'єру, то всі запаси невідновлюваних джерел енергії згорять у перші десятиліття. Тому з точки зору матеріально-речового змісту основними причинами загострення паливно-енергетичної та сировинної проблем є зростання масштабів залучення у виробничий процес природних ресурсів та їх обмежена кількість на планеті.

Шляхи вирішення паливно-енергетичної та сировинної глобальних проблем. Основними шляхами вирішення паливно-енергетичної та сировинної проблем з точки зору матеріально-речового змісту суспільного способу виробництва є:

зміна механізму ціноутворення на природні ресурси. Так, ціни на них у слаборозвинених державах диктують крупні ТНК, які зосередили у своїх руках контроль на природними багатствами. За даними ЮНКТАД, від трьох до шести ТНК контролюють 80-85% світового ринку міді, 90-95% світового ринку залізної руди, 80% ринку бавовни, пшениці, кукурудзи, кави, какао інше;

об'єднаним зусиллям розвинених держав протиставити стратегію об'єднання дій країн-експортерів паливно-енергетичних та паливних ресурсів. Ця стратегія повинна стосуватися об'єму добування всіх видів ресурсів, квот їх продажу на зовнішніх ринках інше;

оскільки розвинені країни і ТНК намагаються здійснювати лише первинну обробку мінеральної сировини в країнах, що розвиваються, то останнім необхідно нарощувати випуск готової продукції, що дозволило б їм знано збільшити доходи від експорту;

проведення прогресивних аграрних перетворень;

об'єднання зусиль всіх країн для вирішення глобальних проблем, значно збільшити витрати на усунення екологічної кризи за рахунок послаблення гонки озброєнь та скорочення воєнних витрат.

використання комплексу економічних заходів управління якістю навколишнього середовища, в тому числі субсидій та дотацій на виготовлення екологічно чистої продукції, за виконання державних екологічних проектів інше.

Література
1. Стратегії економічного розвитку в умовах глобалізації / За ред. Д. Г. Лук'яненка. - К.: КНЕУ, 2001. - 538 с.

2. Дж. Сорос. Криза глобального капіталізму. -К.: Основи, 1999. - 259 с.

3. Глобалізація і безпека розвитку / О. Г. Білорус, Д. Г. Лук'яненко та ін. - К.: КНЕУ, 2001.

4. Губський Б. В. Інвестиційні процеси в глобальному середовищі. - К.: Наукова думка, 1998.

5. Зернецька О. В. Глобальний розвиток систем масової комунікації і міжнародні відносини. - К.: Освіта, 1999.

6. Мартин Г. -П., Шуман Х. Западня глобализации: атака на процветание и демократию / Пер. с нем. - М.: Изд. дом "АЛЬПИНА", 2001.

7. Пахомов Ю. М., Лук'яненко Д. Г., Губський Б. В. Національні економіки в глобальному конкурентному середовищі. - К.: Україна, 1997.

8. Скаленко О. Глобальні резерви поступу (інформація, інтелект, інновації), - К.: Основи, 2000.

9. Тодаро М. П. Экономическое развитие. Учебник / Пер. с англ. - М.: Эк. ф-т МГУ, ЮНИТИ, 1997.

10. Україна і світове господарство. Взаємодія на межі тисячоліть. Навч. посібник / А. С. Філіпенко, Д. Г. Лук'яненко, А. М. Поручник та ін. - К.: Либідь, 2002.

11. Гатина Г. Ф. Мировая экономика: Учебник. - М.: Инфра -М; Пермь, 2001. - 384 с.

12. Мовсесян А. Г. Мировая экономика: Учебник. - М.: Финансы и статистика, 2001. - 656 с.

13. Бровиков В. И. Основы мировой экономики: Конспект лекций. - М.: Центр, 2002. - 160 с.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
причини виникнення

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
шляхи вирішення

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
глобальних проблем

# data[].attributes.attachment_link.title
Причини виникнення та шляхи вирішення глобальних проблем. Реферат

# data[].attributes.attachment_link.description
Глобалізація світогосподарських зв'язків загострює глобальні проблеми людства, які можна визначити як комплекс зв'язків і відносин між державами і соціальними системами, суспільством і природою в загальнопланетарному масштабі, які зачіпають життєві інтереси народів всіх країн світу і можуть бути вирішені лише в результаті їх взаємодії

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
21.2. Ключові глобальні проблеми та шляхи їх подолання
ЕКОЛОГІЧНА ПРОБЛЕМИ.

Однією із найнебезпечніших глобальних проблем, які більшість вчених ставлять на перше місце, є екологічна проблема. Нестримне зростання виробництва, наслідки науково-технічного прогресу і нерозумного природокористування ставлять світ перед реальною загрозою глобальної екологічної катастрофи. Назвемо лише деякі дані, які характеризують трагізм екологічного стану планетарних систем.

Різке погіршення повітряного басейну планети. За даними ООН в атмосферу щорічно викидається 15 млрд. тонн двооксиду вуглецю, 150 млн. тонн двооксиду сірки, 100 тис. тонн токсичних хімікатів, 10 тис. тонн ртуті. Циркуляція в повітрі цих та інших речовин призводить до його мутагенного забруднення. Так, якщо у 1936-1960 рр. у світі було зареєстровано 4% народжених з цієї причини неповноцінних дітей, то у 1990 р. - близько 13%. Нині ця цифра стала набагато більшою.

Дедалі гострішою стає проблема "водного голоду". Запаси води на землі значні, але понад 96% її - це солоні води океану. З усіх запасів прісної води 70% сконцентровані в льодовиках Антарктиди, Гренландії та на гірських вершинах, ще 30% становлять підземні води. На річки й озера припадає лише 0,02% всієї гідросфери. Якщо загальне споживання води у минулому столітті зросло в 7 разів, то на промислові потреби - в 21 раз.

Велику загрозу становлять кислотні дощі, які утворюються внаслідок взаємодії атмосферної вологи з продуктами неповного згорання палива на ТЕЦ, промислових підприємствах, в автомобільних двигунах. Сірчана й азотна кислоти у вигляді дрібних краплин переносяться на величезні відстані і випадають кислотними дощами. Наслідки цього надзвичайно тяжкі: гинуть ліси, комахи, тварини, руйнуються будівлі, виводяться із сівозміни ґрунти.

Серйозну небезпеку становлять зміни енергетичного балансу планети. Концентрація вуглекислого газу в атмосфері за останні півстоліття зросла на 20%, внаслідок чого він повністю оперезав земну кулю. Виникла реальна загроза зміни клімату із підвищенням температури, що може призвести до танення полярних льодовиків і затоплення значних прибережних масивів.

ПРОБЛЕМА ВІЙНИ І МИРУ.

Однією з ключових проблем людства є відвернення термоядерної війни та забезпечення ненасильницького миру. Адже вчені підрахували, що більш як за чотири тисячоліття відомої нам історії лише близько 300 років були мирними, а великі або малі війни забрали життя 3,5 млрд. чоловік. У сучасному світі, коли пройшли часи антагоністичного протиріччя двох систем, часи гонки озброєнь, здавалося б, напруженість повинна спадати, повинні згаснути багато конфліктів, що турбували світ у минулому.

Разом з тим, кількість дрібних конфліктів на планеті не зменшується, а навпаки, на карті постійно жевріють незгасаючі вогнища насильства. Після Другої світової війни гармати на Землі не стріляли лише 22 години, відбулось 218 конфліктів із загальною кількістю жертв понад 30 млн. чоловік. Сьогодні мають місце 42 збройних конфлікти, і в стадії врегулювання - 21. Характер збройних конфліктів показує, що агресії, з точки зору міжнародного права, поменшало, тоді як кількість постійних конфліктів весь час зростає. Чимало збройних конфліктів пов'язано з розпадом держав, і тому партизансько-терористичні формування сьогодні беруть участь у 97% конфліктів у світі.

ДЕМОГРАФІЧНА ПРОБЛЕМИ

Сьогодні людство стоїть перед необхідністю контролю за ростом населення, тому що чисельність людей, що їх здатна забезпечити наша планета, все-таки обмежена, тим більше, що можлива нестача ресурсів у майбутньому вкупі з величезною чисельністю людей, що населяють планету, може привести до трагічних і необоротних наслідків.

Починаючи з епохи Великих географічних відкриттів темпи зростання народонаселення помітно збільшились і наблизилися до 1 млрд. у 1830 році. Ще через 100 років (у 1930 році) воно становило 2 млрд., у 1960 році - 3 млрд., а у 2000 - 6 млрд. осіб. Середнє зростання чисельності наблизилося до лінійного із середнім значенням абсолютного приросту близько 85 млн. чоловік за рік. На 2000 рік загальний коефіцієнт народжуваності у світі становив до 24,6%, загальний коефіцієнт смертності - 9,8%, коефіцієнт природного приросту - 14,8%.

Це означає, що в середньому щохвилини на Землі з'являються 270 дітей, умирають 110 чоловік різного віку, населення світу збільшується загалом на 160 чоловік. Щодоби кількість землян зростає на 230 тисяч, що і становить 85 млн. осіб на рік. Прогноз на 2025 рік - більше 8 млрд. чол. За прогнозами учених Земля може прогодувати до 20 млрд. чол.

Країни-лідери за чисельністю населення (млн. чол.): Китай - 1300, Індія - 934, США - 262, Індонезія - 198, Бразилія - 162, Росія - 147, Пакистан - 140, Японія - 125, Бангладеш - 120, Нігерія - 114.

Про тенденції демографічного стану України свідчать дані Держкомстату: на початку 2003 року населення України становило 47,956 мільйона, скоротившись за місяць на 47 тисяч. Чисельність міського населення вдвічі перевищує чисельність сільського (відповідно 32,3 млн. і 15,65 млн.). Сучасний рівень народжуваності найнижчий за весь період післявоєнної історії України.

Як очікується, у 2060 р. нас знову стане 52 млн., а за наступні 15 років кількість жителів України збільшиться ще на 6 млн. осіб. При найгіршому варіанті розвитку подій приплив мігрантів також відбуватиметься, однак значних обсягів він досягне на 10-15 років пізніше. Демографічна криза ще більше загостриться - чисельність населення зменшуватиметься до середини 2030-х рр., після чого стабілізується на рівні 40-41 млн. чол.

ПРОБЛЕМА ВИЧЕРПНОСТІ РЕСУРСІВ (мінеральних, енергетичних і інших).

Науково-технічний прогрес, що дав поштовх розвиткові сучасної промисловості, зажадав різкого збільшення видобутку усіляких видів мінеральної сировини. Один з лідерів Римського клубу, німецький учений Е. Пестель вважає, що через виснаження запасів непоновлюваних ресурсів близько 2100 р. наступить колапс. Сучасний обсяг промислового капіталу досягне такого рівня, коли буде потрібний величезний приплив ресурсів. Такий приплив ресурсів швидко виснажить запаси доступної сировини. З ростом цін на сировину і виснаженням родовищ будуть потрібні великі капіталовкладення для їхнього видобутку, а отже буде усе менше і менше вкладатися в майбутній ріст. І коли капіталовкладення перестануть компенсувати виснаження ресурсів, відбудеться руйнування індустрії, а разом з нею всієї сфери послуг, що залежить від промисловості.

ПРОБЛЕМИ ЗРОСТАЮЧОГО РОЗРИВУ МІЖ ВИСОКОРОЗВИНЕНИ-МИ КРАЇНАМИ І КРАЇНАМИ ТРЕТЬОГО СВІТУ

Одними із найсерйозніших проблем сучасності є проблеми соціально-економічного розвитку. Сьогодні стає ясно, що він, як такий, обмежений природними межами, однак ці межі не бажають враховувати в системі сучасного товарного виробництва. Крім цього усе більш і більш значним стає розрив у соціально-економічному розвитку і добробуті між розвинутими країнами Заходу і країнами так званого "третього світу", до яких відносять найбідніші країни Азії, Африки і деяких інших регіонів.

ГУМАНІТАРНІ ПРОБЛЕМИ (голод, охорона здоров'я, освіта, злочинність)

У сучасному світі, коли проголошуються гуманістичні цінності й основна роль прав людини, особливо гостро постають гуманітарні проблеми. Сьогодні 1 млрд. землян живе в крайній бідності і голоді, 4,8 млрд. позбавлені доступу до сучасної медицини і гігієни, чверть населення землі не мають гідного житла. Населення країн, що розвиваються, витрачає на продукти харчування в середньому 90% своїх доходів, і цього їм не вистачає для того, щоб забезпечити собі нормальне харчування. В той же час середня американська родина витрачає на продовольство близько 20% своїх доходів. Сьогодні на Землі усе ще продовжує існувати великий пояс голоду і недоїдання, що пролягає з обох боків екватору. Цей пояс починається в Південній Америці, охоплює велику частину Африки, а потім продовжується в Азії.

Епіцентр цього пояса знаходиться в Тропічній Африці, найбіднішому ]њ^њ_њ`њaњрегіоні світу. На початку 70-х років в Африці нараховувалося 90 млн. голодуючих, на початку 80-х років - 110 млн., у середині 80-х років - 140 млн., а в середині 90-х років - 210 млн. У цьому регіоні є країни, де частка голодуючих і людей, що недоїдають, від усього населення перевищує 40% (Чад, Сомалі, Уганда, Мозамбік) або складає від 30 до 40% (Ефіопія, Малі, ДР Конго, Замбія) від загальної кількості населення.

ШЛЯХИ РОЗВ'ЯЗАННЯ ГЛОБАЛЬНИХ ПРОБЛЕМ - у контексті способів вирішення глобальних проблем, крім вже названих раніше, існують різні підходи, серед яких, на наш погляд, заслуговують на особливу увагу так званий технократичний і філософсько-політичний комплексний підхід.

Сутність технократичного підходу полягає в тому, що можливість вирішення сучасних проблем бачиться надалі в розвитку й удосконалюванні різних технічних засобів, економічних систем і об'єктів і т.д. Учені, що говорять про такий підхід, стверджують, що саме науково-технічний прогрес і пов'язані з ним енергозберігаючі технології, що використовують вторинну сировину, працюють за замкнутим або близьким до нього циклом виробництва, дадуть можливість людині розвиватися успішно і надалі, не боячись опинитися перед обличчям глобальної кризи.

Деякі вчені, що сповідують технократичний підхід, вважають, що глобальні проблеми є лише ознакою свого роду "кризи росту", після чого людство чекає довгостроковий період стабільного розвитку. Позитивною рисою даного підходу є те, що він уже сьогодні може запропонувати різні способи реорганізації виробництва, впровадження технічних новинок, які б сприяли зниженню негативного впливу людини на навколишнє середовище.

Філософсько-політичний комплексний підхід до вирішення глобальних проблем передбачає застосування для цього низки комплексних заходів, які могли б принести необхідні зміни в області свідомості людей. Основна риса цього підходу в тому, що він акцентує увагу на корінних причинах виникнення існуючих протиріч, передумовою появи яких стала дегуманізація суспільства.

Тільки повернення людини до життя, заснованого на справжньому гуманізмі, на моральних і духовних цінностях, відповідно до яких людина несе відповідальність за своє буття, може стати ключем до рішення проблем, перед якими стоїть сьогодні людство. Такий підхід, дійсно, містить у собі дуже багато раціонального, тому що лише докорінні зміни в області культури і свідомості людей, а потім і в структурі суспільства, можуть допомогти людству продовжити стабільний розвиток.

Для цього існують певні соціально-політичні передумови. Вони пов'язані насамперед з установленням нового міжнародного порядку, який являє собою сукупність домінуючих у міжнародних відносинах політичних принципів, правових норм і умов економічного обміну.

Величезну роль у появі наукових праць, пов'язаних з дослідженням глобальних проблем і прогнозуванням майбутнього людства, зіграла діяльність Римського клубу - міжнародної неурядової організації, створеної італійським менеджером Ауреліо ПЕЧЧЕЇ, що запросив у квітні 1968 р. біля 30 європейських учених - соціологів, економістів, природників і т.д.

Члени Римського клубу поставили перед собою дві основні задачі: по-перше, виявити основні утруднення і проблеми, що постали перед людством, і, по-друге, сприяти виправленню сформованої ситуації, впливаючи на суспільну свідомість. Результатом цих вишукувань стали доповіді Римському клубу, в яких провідні вчені намагалися знайти підходи до рішення вищезазначених проблем.

Першою роботою під егідою Римського клубу стала побудова математичної моделі загальносвітового розвитку, що враховувала основні параметри розвитку такі, як населення, капіталовкладення, використання непоновлюваних ресурсів, забруднення навколишнього середовища і виробництво продовольства. Автором цієї моделі, що одержала назва "Мир-1", був Джей ФОРРЕСТОР - профессор прикладної математики і кібернетики Массачусетського технологічного університету.

Дослідження даної моделі показало, що людство рухається до неминучої і досить швидкої катастрофи, однак з урахуванням того, що модель була досить грубою та не враховувала величезного числа вторинних факторів, що впливають на розвиток людства, вирішено було продовжити дослідження в області глобального моделювання. Так з'явилася модель "Мир-3", створена фахівцем в області системної динаміки Деннісом МЕДОУЗОМ, за економіко-математичною методологією Д. Форрестора. Результатом стала поява нашумілої доповіді за назвою "Межі росту", представленої 12 березня 1972 р. у Вашингтоні, у Смітсонівському інституті.

В ній стверджувалося, що через 75 років сировинні ресурси планети будуть вичерпані, що разом з нестачею продовольства призведе до глобальної кризи небачених масштабів і поставить під сумнів подальше існування людства.

Серед доповідей Римського клубу - "Людство на поворотному пункті", (М. Месарович і Є. Пестеля). Автори даної роботи стверджують, що тенденції розвитку сучасного суспільства несумісні з біологічною сутністю людини, метою якого повинна стати перебудова загальноприйнятої системи цінностей, а разом з нею і всієї сучасної системи відносин у суспільстві. Вони відзначають необхідність формування "нової людини", яка би піклувався про виживання всієї цивілізації і направляла на це усі свої зусилля.

В цілому є ще чимало інших проблем, невирішеність яких суттєво ускладнює створення моделі життєздатного суспільства. Насамперед це:

- різнорідність країн і народів стосовно політичного ладу, рівня економічного й культурного розвитку;

- сильна опозиція вимогам глибоких еколого-економічних перетворень в найрозвинутіших країнах;

- інтеграція слаборозвинених країн у світову економіку і збереження їх суверенітету;

- створення та передача (поширення) екологічно придатних технологій;

- підготовка, підписання та виконання міжнародних договорів та угод зі збереження природного середовища;

- проведення доцільної політики в окремих державах і проблема наднаціональної влади;

- стабілізація чисельності населення;

- формування етики стійкого розвитку;

- мінливість громадської думки щодо економіко-екологічних пріоритетів;

- труднощі з фінансуванням екологічних програм;

- небажання взяти на себе відповідальність за розробку ефективної екологічної стратегії (моделі) тощо.

# data[].attributes.attachment_link.title
Ключові глобальні проблеми та шляхи їх подолання

# data[].attributes.attachment_link.description
21.2. Ключові глобальні проблеми та шляхи їх подолання ЕКОЛОГІЧНА ПРОБЛЕМИ. Однією із найнебезпечніших глобальних проблем, які більшість вчених ставлять на перше місце, є екологічна проблема. Нестримне зростання виробництва, наслідки науково-технічного прогресу і нерозумного природокористування ставлять світ перед реальною загрозою глобальної екологічної катастрофи. Назвемо лише деякі дані, які характеризують трагізм екологічного стану планетарних систем.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
На ранніх етапах свого розвитку нечисленне людство не могло породити жодної глобальної проблеми, тобто проблеми, яка б торкалася будь-якої людини в будь-якому куточку Землі. Унаслідок заселення людством майже всього суходолу та небачених доти масштабів господарського освоєння довкілля почали виникати і дедалі загострюватися глобальні проблеми. Кожна з них і особливо всі вони разом здатні спричинити знищення всього живого на нашій планеті.

Нині до всеосяжних, тобто глобальних, проблем людства відносять: 1) демографічну проблему, яку спричинило швидке зростання населення в найбідніших країнах світу; 2) екологічну проблему - вона пов'язана з інтенсивним руйнуванням довкілля, що робить нашу планету непридатною для життя; 3) проблему забезпечення розвитку людства всіма видами ресурсів, у тому числі й продовольчими; 4) геополітичні проблеми, які породжують воєнні конфлікти і загрожують людству самовбивчою світовою війною; 5) проблему поглиблення нерівності й нерівномірності розвитку різних націй, країн, регіонів тощо, що постійно створює регіональну і світову напруженість.

Це найголовніші комплексні проблеми людства, а розвиток цивілізації на планеті постійно породжує нові й нові. Так, людству почала загрожувати страшна хвороба СНІД. Поширюються наркоманія, злочинність, тероризм, відмирають традиційні духовні цінності. Краще технічно озброюючись, людина не стає кращою морально. У цьому, напевно, криються причини виникнення всіх глобальних проблем людства.

Демографічна проблема

Вивчаючи населення Землі, ви вже ознайомилися з особливостями його відтворення і розміщення. Ці особливості породили демографічну проблему. Вона дедалі загострюється. У цілому демографічна проблема нині полягає в стрімкому зростанні населення в країнах, що розвиваються, і в загрозі депопуляції, тобто перевищення кількості померлих над кількістю народжених, в економічно розвинених країнах. Обидва процеси є негативними для людства. Крім того, до демографічної проблеми можна віднести і швидкі темпи розростання міст і міських агломерацій. Збільшується також неконтрольована міграція.

У наш час найгостріша демографічна ситуація склалася в країнах, що розвиваються. У більшості країн Азії, Африки, Південної і Центральної Америки населення подвоюється за кожні 20-30 років. Це переважно економічно слаборозвинені, бідні країни. Стрімке зростання їх населення - одна з причин існування великої армії безробітних і бездомних. Понад 1 млрд людей у світі постійно недоїдають.

Пік демографічного вибухув багатьох країнах Азії і Латинської Америки, як відзначають демографи, уже минув, однак чисельність людства ще тривалий час зростатиме. Щоб попередити можливі демографічні катастрофи, уряди більш як 100 країн почали реалізовувати програму планування сім'ї. Населення планети перестане зростати лише за умови, що в кожній родині буде не більше трьох дітей.

Відносно новими демографічними проблемами є "псевдоурбанізація" (Індія, країни Латинської Америки), криза великих міст (США), нелегальна міграція (з Азії до Західної Європи, з Латинської Америки до США та Канади тощо).

Продовольча проблема

Останніми роками, як ніколи в останні три десятиліття, увага світу привернута до проблем продовольства. Цілий ряд чинників зумовив підвищення цін на продукти харчування, що досягла нині найвищого рівня з 1970-их років. Ця обставина серйозно позначилася на продовольчій безпеці бідних верств населення світу.
Досі невідома максимальна чисельність населення, яку може прогодувати наша планета. За різними джерелами, вона коливається від 10 до 20 млрд чол. Невідомо, що трапиться, коли цієї межі буде досягнуто. Наразі 2/3 людства відчувають постійний дефіцит продуктів харчування. До того ж харчування часто є недостатньо калорійним і має нераціональну структуру (нестача вітамінів і білків тваринного походження). При цьому у світі виробляється достатньо продовольства, але географія його виробництва далеко не збігається з географією споживання. Північна Америка і Західна Європа мають надлишок продовольства, але країни, що розвиваються, не мають можливості для його закупівлі в достатній кількості.
Найбільш надійний напрямок вирішення глобальної продовольчої проблеми - зростання виробництва продуктів харчування в голодуючих державах - країнах Азії, Африка і Латинської Америки. Він можливий двома шляхами. Один з них - екстенсивний - передбачає подальше розширення орних, пасовищних та інших угідь. За даними ФАО. залишається ще чимало землі для сільськогосподарського використання. Близьюп 1560 млн га можуть бути додані до нинішніх 1,4 млрд га орних земель. Більше половини наявних додаткових земель розташовано в Африці та Латинській Америці. На ці регіони припадає більшість земель, які найкраще придатні для вирощування культур з дощовим зрошуванням.

Перший шлях у багатьох країнах вичерпався або ж потребує значних затрат. Тому основою вирішення продовольчої проблеми є інтенсивний шлях - підвищення біологічної продуктивності вже існуючих угідь. Інтенсифікація сільського господарства в країнах, що розвиваються, пов'язана з біотехнологією, використанням нових високоврожайних сортів (так звана "зелена революція") і нових методів обробітку ґрунту, подальшим розвитком механізації, хімізації, меліорації.

Енергетична і сировинна проблема

Нині людство впритул наблизилося до межі вичерпання найдоступніших, а тому і найдешевших видів органічних і мінеральних ресурсів. Передусім це стосується нафти і газу. Ці найголовніші енергоносії суспільство вимушене добувати з усе більшої глибини (понад 5-6 тис. м). Постійно зростає частка нафти й газу, видобутих з великими затратами на шельфі морів і океанів. Крім того, дедалі більше нафти й газу видобувають у віддалених районах планети з екстремальними природними умовами. Це також різко підвищує собівартість сировини. Унаслідок інтенсивного видобутку починають вичерпуватися і запаси руд металів. Особливо відчутною стає нестача найдоступніших за глибиною залягання та за районами видобутку родовищ залізної, марганцевої, мідної, нікелевої руд. Помітно збідніли ресурси алюмінієвої сировини, насамперед багатих родовищ бокситів. Це створює загрозу поглиблення кризи в галузях господарства, які виробляють такі потрібні Для людства конструкційні матеріали. Образно можна сказати так: сьогодні людство починає шкрябати по дну миски, вибираючи все, що там залишилося. Дуже виснажені й біологічні ресурси Світового океану (риба, кальмари, криль, морські водорості тощо).

Проблема миру і роззброєння

Глобально постала в наш час геополітична проблема збереження миру. Воєнні конфлікти існували завжди. Про це знаєте з шкільного курсу історії. Але вони ніколи так не загрожували всьому людству, як нині. У другій половині XX ст. у зв'язку з подальшим удосконаленням ядерної зброї і ракетної техніки, нагромадженням інших засобів масового знищення (хімічних і біологічних) виникла реальна можливість знищення цілих країн і континентів у випадку розв'язання третьої світової війни. В арсеналах найбільших країн світу зосереджена така кількість зброї, якої достатньо, щоб знищити все живе на планеті. Атомні й водневі бомби, якщо вибухнуть одночасно, здатні розірвати Землю на шматки. Сукупний світовий запас ядерної зброї становить близько 15 тис. мегатонн, що приблизно дорівнює більш як 1 мли бомб, аналогічних тій, що була скинута на Хіросіму. І хоча ядерна зброя більше не застосовувалась, викликає занепокоєння прагнення окремих держав до безконтрольного з боку міжнародного співтовариства володіння зброєю масового знищення. Нині налічується щонайменше сім "ядерних держав", у т. ч. й таких, що конфліктують між собою (Індія та Пакистан). Ще ряд країн веде активні роботи щодо створення ядерної зброї.
У кінці 80-х - на початку 90-х років XX ст. з припиненням "холодної війни" між двома суспільними системами була знята загроза світового ядерного конфлікту. Однак значна небезпека криється також у локальних конфліктах, що можуть мати регіональне поширення. Так, міжнародні договори про нерозповсюдження ядерної зброї чи про повне припинення виробництва хімічної зброї підписані далеко не всіма країнами світу.
Величезними є також економічні втрати людства від гонки озброєнь. Після Другої світової війни всі країни світу витратили вже близько 10 трлн доларів США на озброєння й утримання армії. Цю величезну суму можна було б використати набагато продуктивніше, наприклад на ліквідацію глобальних проблем людства. Але до цього все ще далеко. Найбідніші, кризові країни, незважаючи на голод і злидні, продовжують вкладати величезні кошти у виготовлення зброї. Так, у 1998 р. КНДР, де панує голод, випробувала балістичну ракету. Кризова Росія в 1998-1999 рр. випустила новий винищувач і найсучасніший військовий корабель. І такі приклади непоодинокі.

Разом із тим на проблему збереження миру на нашій планеті є різні точки зору. Так, багато хто стверджує, що винайдення атомної зброї відвернуло третю світову війну. Бо якщо в цьому конфлікті не буде переможців, то втрачається і сам сенс війни. Армія, воєнна промисловість дали роботу багатьом мільйонам людей, які інакше могли бути безробітними. Технічні досягнення у воєнній промисловості стали надбанням мирних галузей господарства. Потенційні агресори, боячись нищівного удару у відповідь, відмовились від своїх загарбницьких планів. А може, й справді для людей характерна природна агресивність і вони й без зброї кривдитимуть один одного?

І все ж загалом військово-політична конфронтація і гонка озброєнь є вкрай небезпечними для людства. Будь-яка випадковість, технічні неполадки, помилки людей можуть стати причиною виникнення нової світової війни. І тоді щось змінити вже буде пізно.

Лише спільними зусиллями людство зможе вирішити проблему війни і миру. Світове співтовариство, ООН, НАТО, окремі країни та їх лідери намагаються покращити ситуацію у світі, відвернути загрозу війни. Необхідно ліквідувати військові бази, передусім Росії та США, на чужих територіях. Велике значення має підписання міжнародних угод про скорочення озброєння. А найвагомішим внеском у справу миру на Землі є добровільна відмова від ядерної зброї. Першою державою світу, яка зробила це, стала Україна.

Слід зазначити, що початок XXI ст. позначився новою проблемою - проблемою боротьби з міжнародним тероризмом.

Проблема подолання відсталості країн, що розвиваються

Ви вже знаєте, що велика нерівність і нерівномірність у розвитку окремих країн та їх груп є причиною загострення міжнародної напруженості. Врешті-решт таке напруження призводить до бунтів, збройних конфліктів, появи мільйонів біженців тощо.

Проблема подолання відсталості країн, що розвиваються, - одна з найгостріших глобальних проблем сучасності. Адже рівень доходів на душу населення більшості країв, що розвиваються, у десятки, а то й сотні разів нижчий, ніж у розвинутих. Цей розрив ве тільки не скорочується, В й наростає.
У наші дні саме в країнах, що розвиваються, найбільше проявляється гострота продовольчої, демографічної, соціальних, економічних і навіть екологічних проблем. За даними ООН, лише за одну хвилину від недоїдання, голоду і хвороб, що піддаються лікуванню, вмирає від 25 до ЗО дітей, здебільшого в країнах, що розвиваються. Половина жителів країв, що розвиваються, позбавлені елементарних засобів санітарії. У 2007 р. 113 млн дітей шкільного віку не відвідували школи, 97 % з них живуть у країнах, що розвиваються.
Щоб уникнути цих небажаних наслідків, людство повинне навчитися не допускати великої нерівності в розвитку країн 1 регіонів світу. На жаль, до досягнення цієї мети все ще далеко. Контрасти між країнами не зникають. Більше того, вони посилюються. Багаті, розвинені країни стають все багатшими, а бідні - все біднішими. Рівень доходів на душу населення таких країн, як Швейцарія і Норвегія, перевищує відповідний показник Ефіопії та Сомалі у 120 разів. Якщо ж порівняти показники виробництва деяких видів продукції на душу населення в розвинутих країнах і країнах, що розвиваються, то тут різниця іще відчутніша - в тисячі разів.

Зростання кількості бідних, голодних, неписьменних людей, які змушені щоденно боротися за виживання, дестабілізує ситуацію у світі. Виникають локальні конфлікти, які можуть перерости в глобальні. Ви, напевне, по собі знаєте, що сита людина, як правило, спокійна і доброзичлива.

Загалом світ, в якому ми живемо, далекий від справедливості. Та й саме поняття "справедливість" змінюється з часом. Так, у США в минулому було "вигідно" бути "білою" людиною. Це давало такій людині перевагу в житті. Зараз у США "вигідніше" бути багатодітною й самотньою "чорною" жінкою: вона може розраховувати на повне державне утримання.

У 1080 р. промислово розвинуті країни зобов'язалися виділяти 0,7% свого валового національного продукту на офіційну допомогу для розвитку відсталих країн. Проте на сьогодні лише п'ять країн - Данія, Люксембург, Нідерланди. Норвегія і Швеція - послідовно додержуються своїх обіцянок, виділяти означені кошти на допомогу бідним країнам.

Екологічні проблеми

До екологічних проблем належать такі зміни стану довкілля, які можуть погіршити (прямо або опосередковано) умови життєдіяльності людини.

Екологічні проблеми нині поширені практично повсюдно. Це означає, що вони створюють загрозу життєдіяльності не окремим групам людей, а людству загалом, не окремим регіонам чи країнам, а всій планеті.

Екологічні проблеми можуть бути спровоковані стихійними лихами. Так, наприклад, катастрофічні повені часто спричинюють знищення сільськогосподарських угідь, забруднення поверхневих вод і спалах інфекційних захворювань. Аналогічні наслідки можуть спричинювати й землетруси або виверження вулканів тощо.

Водночас екологічна проблема часто є наслідком впливу на природу людства. Упродовж усієї своєї історії людство череа господарську діяльність поступово посилювало тиск на природу, усе більше порушуючи в ній екологічну рівновагу. Наслідком цього є забруднення довкілля і своєрідна "відповідь" на порушення людиною природних зв'язків виснаження ресурсів, видозміни окремих природних компонентів і загалом природних комплексів.

Сучасні принципи організації суспільства та його економічної бази є згубними для довкілля. Практично будь-яка галузь людської діяльності небезпечна для природи. Найбільший внесок у створення екологічної проблеми роблять сільське господарство, чорна й кольорова металургія, хімічна промисловість, транспорт і енергетика, особливо атомна.

Ці та інші галузі світової економіки постійно насичують землю, воду й повітря інертними і хімічно активними елементами, радіонуклідами тощо. Зростає шумове та електромагнітне забруднення. При цьому порушуються природні процеси в біосфері. Наслідком такого "захворювання" та отруєння біосфери може бути її повна деградація і загибель. А з нею загине і цивілізація.

Проблема захисту літосфери під забруднення. "Найміцніша" оболонка нашої планети забруднюється внаслідок "поховання" шкідливих, у тому числі радіоактивних, відходів. Свій негативний вплив чинять і внесені мінеральні добрива та отрутохімікати, завали "пустої" породи в районах гірських розробок і нагромаджені сміттєзвалища.

Проблема захисту під кислотних дощів. В атмосферу щорічно викидається понад 20 млрд т пилогазових відходів, у яких містяться близько 240 явно шкідливих для людини речовин. Особливо чимало їх там, де електроенергетика базується на спалюванні великої кількості вугілля. Результатом такого забруднення стали так звані кислотні дощі. У викопному паливі, крім вуглеводів, завжди є домішки сірки, фосфору та багатьох інших елементів. При спалюванні ці елементи, так само, як і азот, що міститься в повітрі, утворюють окиси. У результаті різноманітних фізико-хімічних процесів окиси сірки, азоту, фосфору перетворюються на кислоти, які разом з атмосферними опадами потрапляють на поверхню землі. Потрапляючи а ґрунти, кислотні дощі зменшують в них кількість поживних сумішей, пригнічують ріст рослин, а інколи призводять до їх повної загибелі. Найбільш чутливо на випадання кислотних дощів реагують хвойні ліси на великих просторах Західної і Центральної Європи та північного сходу США. Негативно впливають кислотні дощі і на органічний світ водойм. Спочатку зникають планктонні організми, потім гине риба, яка не має корму, а також можлива загибель ракоподібних та молюсків.
Значних збитків завдають окиси й кислоти сірки також матеріалам і спорудам. Посилюється корозія чорних і кольорових металів, мармур і вапняки внаслідок хімічних реакцій перетворюються на гіпс. Це особливо несприятливо позначається на стані архітектурно-історичних пам'яток європейських країн, які, простоявши століття або навіть тисячоліття, можуть бути зруйновані за кілька десятків років. Нині кислотні дощі завдають значної шкоди екосистемам Центральної і Східної Європи, Скандинавських країн, багатьох районів Росії, Китаю та Індії.

Проблема захисту від теплового забруднення. Унаслідок згоряння органічного палива вміст вуглекислого газу у повітрі підвищений. Тим самим порушений природний колообіг вуглекислого гвзу в природі. Саме це, на думку багатьох учених, і спричинило так званий парниковий ефект і, як наслідок, загальне потепління клімату. За оцінками, подвоєння вмісту вуглекислого газу у повітрі може призвести до підвищення середньої температури на планеті на 2-4 градуси С.
Сприяє потеплінню клімату і безпосереднє теплове забруднення повітря, зумовлене низьким коефіцієнтом корисної дії більшості машин і механізмів. Це вже яскраво помітно над великими агломераціями, мікроклімат яких значно тепліший, ніж на навколишніх територіях.
Зміни клімату впливатимуть, зокрема, на стан здоров'я людей. Потепління вже призвело до збільшення показника смертності в країнах з низьким рівнем доходу на 150 тис. осіб на рік. Вважається, що показники виживання та відтворення бактерій, що заражають харчові продукти і джерела води, під впливом підвищення температури збільшаться, посилюючи тим самим негативний вплив на стан здоров'я населення.
Наслідком парникового ефекту може бути достатнє для глобальної катастрофи потепління клімату. Викликане ним танення криги в Антарктиді, Гренландії, Північному Льодовитому океані призведе до підвищення рівня Світового океану. Затопленими виявляться найзаселеніші частини суходолу. Сотні мільйонів людей вимушені будуть мігрувати в дуже несприятливі для життя регіони. Можуть статися грандіозні воєнні сутички між державами і народами. Життєвий простір людства звузиться як шагренева шкіра.

Проблема руйнації озонового шару. У 70-80-х роках XX ст. учені все частіше стали фіксувати зменшення концентрації озону у стратосфері, особливо над полярними і приполярними районами. Це явище отримало назву озонових дір. Вони небезпечні тим, що зменшення вмісту озону дає змогу вільно проникати на поверхню Землі ультрафіолетовим променям. Тим часом надмірна кількість ультрафіолетової радіації є шкідливою для живих організмів, зокрема збільшує ризик ракових захворювань населення.

Проблема захисту гідросфери від забруднення. Щорічно до гідросфери надходить близько 1800 млрд м куб викидів неочищених і слабо очищених стічних вод. Найбільш забрудненими у гідросфері є річкові й озерні води. Особливо багато нині нечистот є в річках Східної Європи. Загрозливих масштабів набуває забруднення поверхневих вод також у країнах, що розвиваються.
Води Світового океану регулярно забруднюються з різних джерел. Основну масу забруднювачів приносять річкові води. Утім, багато їх надходить і з атмосферними опадами, а також унаслідок господарської діяльності людини в акваторіях океанів і морів. Найбільшої шкоди завдає забруднення нафтопродуктами, яких викидалося до 10 млн т на рік. Крім того, нерідко всі води після промивання танкерів та інших суден зливалися прямо в океан. Іншим великим джерелом надходження нафти є аварії танкерів.
Найбільш забрудненими районами Світового океану вважаються внутрішні моря Європи (Балтійське, Чорне, Азовське, Північне, Середземне) та Азії (внутрішнє Японське, Жовте, Яванське), а також Перська та Мексиканська затоки.

Проблема дефіциту чистої прісної води. Вона виникла через забруднення багатьох водойм, зміни клімату, а також зростання водоспоживання у зв'язку із зростанням чисельності населення. Як наслідок, нині приблизно 1,1 млрд осіб не мають доступу до чистої води.
Багато країн відчувають брак доброякісної питної води. Тому кожного року в країнах, що розвиваються, від хвороб, які спричинені збудниками, поширеними у неякісній воді, вмирає не менше як 4 млн дітей. Крім того, за даними ООН, загострення проблеми дефіциту води погіршить і без того низький рівень санітарії в цих країнах, що стане причиною понад мільйона смертей на рік.
У багатьох, випадках використання водних ресурсів все більше ускладнюється нестійкістю водопостачання, що є наслідком як зростання чисельності населення, так і зміни клімату.

Проблема деградації земель. Кількість земельних ресурсів на земній кулі обмежена, до того ж їх не можна замінити жодними іншими ресурсами. Щороку з активного використання вилучаються мільйони гектарів земель, а це зменшує можливості людства вирішити продовольчу, сировинну, соціальну та інші глобальні проблеми.
Деградацію земель спричиняє багато чинників. Так, відкритий видобуток корисних копалин і підсилена внаслідок господарської діяльності ерозія призводять до повної втрати родючого шару землі і формування "місячних ландшафтів". Проблемою є і виснаження грунтів, оскільки хімічні добрива не можуть повною мірою компенсувати спожитий культурними рослинами гумус. Крім того, залишки добрив накопичуються в ґрунті і разом з отрутохімікатами стають небезпечними забруднювачами найважливішого дай людей природного ресурсу - грунту.
Складовою проблеми деградації земель є проблема опустелення земель, яка у свою чергу нерідко зумовлена проблемою скорочення площі лісів. Внаслідок нераціонального господарювання спустелення відбувається не лише в посушливих регіонах світу (що прилягають до пустель тропіків і помірного поясу). Діяльність людини на Крайній Півночі вже спричинила деградацію тундри. Загалом під загрозою спустелення опинилося 25 % території планети. Через зниження продуктивності сільськогосподарських і пасовищних угідь засоби для існування може втратити понад 1 млрд осіб у понад 100 країнах.

Міркуючи над подальшим існуванням людства у зв'язку із загостренням екологічних проблем, фахівці ООН розробили концепцію стійкого розвитку людства, яка передбачає два підходи: І) стратегію "тотального очищення", що пов'язує стійкий розвиток людства з екологічно чистою енергетикою, безвідходною технологією, замкненими циклами виробництва тощо; 2) стратегію обмеженого споживання.
Країнами світу вже зроблено деякі конкретні кроки для обмеження забруднення атмосфери: підписано протоколи щодо поступового скорочення викидів вуглекислого газу (головного "винуватця" парникового ефекту), щодо повного припинення виробництва фреонів, які руйнують озоновий шар.
Слід пам'ятати, що всі глобальні проблеми взаємопов'язані й тому можуть бути вирішені тільки в комплексі і тільки спільними зусиллями Світового співтовариства.

Джерела інформації:
1.Пестушко В.Ю., Уварова Г.Ш. Географія: Підруч. для 10 кл. загальноосвіт. навч. закл.: Рівень стандарту, академічний рівень. - К.: Генеза, 2010. - 304 с.: іл.
2. Масляк П.О., Дахно І.І. Економічна і соціальна географія світу: Підручник для 10 кл. загальноосвіт. навч.закл./ За ред. П.О.Масляка. - К.: Вежа, 2003. - 280 с.: іл.
3. Топузов О.М., Тименко Л.В. Економічна і соціальна географія світу: Підруч. для 10 кл. загальноосвіт. навч. закладів. - К.: Зодіак-ЕКО, 2005. - 208 с.: іл.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
глобальні проблеми людства

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
демографічна проблема

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
екологічна проблема

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
проблема ресурсозабезпечення

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
ресурсна проблема

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
продовольча проблема

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
геополітичні проблеми

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
поглиблення нерівності

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
нерівномірнсть розвитку

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
демографічний вибух

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
нестача продовольства

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
підвищення біологічної продуктивності

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
енергетична проблема

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
вичерпання мінеральних ресурсів

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
проблема миру та роззброєння

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
міжрегіональні диспропорції світу

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
кислотні дощі

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
парниковий ефект

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
глобальне потепління

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
озонова діра

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
теплове забруднення

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
руйнація озонового шару

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
дефіцит прісної води

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
деградація земель

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
концепція стійкого розвитку

# data[].attributes.attachment_link.title
Глобальні проблеми людства

# data[].attributes.attachment_link.description
На ранніх етапах свого розвитку нечисленне людство не могло породити жодної глобальної проблеми, тобто проблеми, яка б торкалася будь-якої людини в будь-якому куточку Землі. Унаслідок заселення людством майже всього суходолу та небачених доти масштабів господарського освоєння довкілля почали виникати і дедалі загострюватися глобальні проблеми.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Необхідність пошуку шляхів розв'язання глобальних проблем людства породжена тими реальними загрозами, які виникли перед світовим співтовариством, їх небезпечний характер для подальшого існування людства та пошук шляхів розв'язання наштовхує на два висновки.

По-перше, якщо наявні нині тенденції розвитку глобальних проблем збережуться і надалі, то вже упродовж цього століття людство наблизиться до меж свого економічного зростання. Наслідком останнього буде значне зниження як чисельності населення Землі, так і виробництва матеріальних благ та надання послуг. З іншого боку, світове господарство та міжнародні економічні відносини набули такого характеру, що є можливість змінити нинішні тенденції економічного зростання, стабілізувати економічний та екологічний стан людства і підтримати його в майбутньому. Глобальну рівновагу людство може свідомо спроектувати так, щоб мінімізувати негативні наслідки свого існування на Землі. У зв'язку з цим слід окреслити основні шляхи розв'язання глобальних проблем.

Шляхи розв'язання таких глобальних проблем першої групи, як екологічна, паливно-енергетична та сировинна пов'язуються зі швидким розвитком і використанням основних видів відновлюваної енергії (сонячна, вітрова, океанічна та гідроенергія річок); структурними змінами у використанні існуючих невідновлюваних видів енергії: зростання частки вугілля в енергобалансі національних економік та зменшення газу і нафти, адже запасів останніх на планеті значна менше, а їх цінність для хімічної промисловості набагато більша.

Серед інших шляхів розв'язання цих проблем доцільними є розробка усіма країнами світу сукупності конкретних заходів дотримання екологічних стандартів. Йдеться про стандарти чистоти повітря, водних басейнів, раціонального споживання енергії, підвищення ефективності енергетичних систем; необхідне також вивчення запасів усіх ресурсів у країнах світу з використанням найновітніших досягнень НТР; розширення у країнах, що розвиваються, власного сировинно-переробного виробництва; припинення вирубування лісів, особливо тропічних, забезпечення раціонального лісокористування; формування екологічного світогляду, що створило б можливості для розгляду всіх економічних, політичних, юридичних, соціальних, ідеологічних, національних, регіональних, кадрових питань як у межах окремих країн світу, так і на міжнародному рівні з позицій розв'язання екологічних проблем людства, надання проблемам екологічного характеру, пріоритету над іншими. Позитивний вплив на розв'язання екологічних проблем мала б комплексна розробка законодавства про охорону довкілля, в т. ч. про відходи, проведення науково-дослідних робіт у цій сфері, поширення передового досвіду щодо збереження природного середовища, а також підписання договорів та угод, спрямованих на розв'язання цих проблем. Певні кроки в цьому напрямі вже зроблено. У період з 1992 по 2002 рік країни-члени ООН підписали ряд договорів та угод, котрі можуть і повинні створити основу для довгострокових глобальних рішень. Три договори стали результатом так званої "Екологічної конференції в Ріо" - з питань зміни клімату, збереження біорізноманіття та опустелювання.

Позитивно впливає на вирішення енергетичної і сировинної проблем економія енергетичних та матеріальних ресурсів.

Глобальний характер проблем економії матеріальних та енергетичних ресурсів потребує реалізації різноманітних заходів як на національному, так і на міжнародному рівнях. Найбільш суттєвими серед них є обмін інформацією, науково-технічне співробітництво, розвиток обміну новими енерго- і матеріалозберігаючими технікою та технологіями. Це позитивно вплинуло б на використання енергії і сировини. В цьому ж напрямку вплинуло б на розв'язання сировинної та енергетичної проблеми усунення тих причин, які їх породжують. Серед них слід виокремити такі:

- забезпечення національних економік паливом і сировиною здійснюється в основному через їх експорт;

- відбувається постійне порушення зовнішньоекономічних сировинних зв'язків, що являє собою основну суперечність сировинної проблеми;

- нестійкість попиту і пропозиції, наявність періодів надлишку і дефіциту сировини, стрибкоподібне коливання світових цін;

- суперечності між країнами щодо експорту та імпорту сировини. Сировинна та енергетична проблеми є надто гострими для України.

Насамперед це стосується постачання нафти, газу, вугілля, деревини, кольорових металів тощо. З іншого боку, українське виробництво є надто енерго- і матеріаломістким. Так, на 1 дол. ВВП в Україні споживається електроенергії в чотири рази, а металу в два рази більше, ніж у середньому в західноєвропейських країнах.

Тенденція до зростання обсягів ресурсів, що відволікаються на військові потреби, яка веде до загострення економічних і соціальних проблем у багатьох країнах, їх негативного впливу на розвиток цивільного виробництва і рівня життя народів, потребує пошуку шляхів зменшення військових витрат, насамперед у країнах, де мешкає майже 80 відсотків населення планети. Серед них - демілітаризація економіки країн світу, тобто роззброєння і ліквідація військових галузей виробництва. Через те, що мілітаризовані галузі становлять воєнно-промисловий комплекс національної економіки, то демілітаризація ВПК - це конверсія його підприємств. Вона передбачає зміну пропорцій розподілу фінансових, трудових і матеріальних ресурсів між цивільною і військовою сферами, перехід у процесі роззброєння військового виробництва та інших видів військової діяльності на продукування товарів і надання послуг для задоволення потреб населення.

В економічно розвинених країнах та у країнах СНД активно триває процес конверсії ВПК, на яку покладались великі надії у зв'язку з вивільненням значної кількості виробничих потужностей, матеріальних ресурсів та робочої сили. Насправді конверсія виявилася справою, яка потребує значних витрат як в економічному аспекті (переоснащення складного і специфічного обладнання), так і в соціальному (масове скорочення працівників оборонних галузей і чисельності збройних сил). Оцінки експертів свідчать, що початкові витрати на конверсію перевищують витрати на гонку озброєнь. За таких умов народам усіх країн необхідно спільно і організовано здійснити ядерне роззброєння, суттєво зменшити військові витрати, подолати міжнаціональні та внутрішньо-національні воєнні конфлікти.

Складним є комплекс проблем, який виникає у сфері розвитку людини та суспільства, що суттєво впливають на біологічні і соціальні аспекти відтворення не тільки робочої сили, але Й людської популяції взагалі.

Серед них - ліквідація зубожіння, голоду, хвороби, безробіття і неграмотності, які охоплюють великі зони сучасного світу. Нині у світі більше голодуючих, ніж будь-коли в історії людства. Бідність, зубожіння, безробіття, соціально-економічна відсталість характерні насамперед для країн, що розвиваються, де мешкає майже 2/3 населення планети, що дає підстави цю глобальну проблему зарахувати до проблем подолання відсталості цих країн.

Значні масштаби зубожіння та соціально-економічної відсталості країн, що розвиваються викликають сумніви у можливості вести мову про нормальний розвиток і прогрес світової спільноти, коли переважна частина жителів планети опинилася за межею існування.

Основними шляхами розв'язання глобальних проблем країн, що розвиваються, є такі:

- здійснення системи заходів, спрямованих на забезпечення динамічного соціально-економічного розвитку цих країн у науково-технічній і соціально-економічній сферах;

- формування нового світового порядку, який би гарантував реальну допомогу країнам, що розвиваються, у вирішенні їхніх проблем;

- істотне трансформування у межах світового господарства механізму ціноутворення на природні ресурси шляхом відходу від їх визначення гігантськими ТНК, що контролюють природні багатства країн, що розвиваються;

- нарощування випуску готової продукції цими країнами, що дало б змогу навіть за існуючої кон'юнктури на світовому ринку значно збільшити доходи від експорту;

- надання економічно розвинутими державами світу країнам, що розвиваються, значних фінансових, людських, технічних та інтелектуальних ресурсів для розвідування і розробки природних ресурсів, їх переробки, транспортування та реалізації за трансформованими цінами з метою збільшення валютних доходів, встановлення ними економічного суверенітету над цими ресурсами. Зазначені кошти спрямувати на інтенсивний розвиток сільського господарства, подолання його нераціональної монокультури. З цією метою у 2000 р. країни-члени ООН ухвалили "Цілі розвитку для нового тисячоліття", а з 2002 р. - "Монтерейський консенсус", в якому обумовлюються конкретні зусилля триразового збільшення допомоги найбіднішим регіонам світу для забезпечення міжнародної мети: підвищення обсягу зовнішньої допомоги до рівня 0,7% від сукупного ВНП заможних країн;

- здійснення прогресивних аграрних перетворень у сільському господарстві цих країн та ліквідація неоколоніальних форм господарювання в цій галузі.

Магістральним шляхом подолання глобальних проблем світового господарства є міжнародне співробітництво між країнами світового співтовариства на основі нових підходів і практичних заходів, які враховували б цілісність світу, в якому розвивається сучасна цивілізація.

Наявність суперечностей між країнами світового співробітництва, що породжує регіональні і міжрегіональні конфлікти із застосуванням зброї, ставить перед людством завдання, яке має доленосне значення: подолати політичні і воєнно-політичні суперечності й конфлікти заради успішного вирішення глобальних проблем з метою збереження миру на планеті. Одним із засобів вирішення останніх є формування і засвоєння засад нового політичного мислення у відносинах між країнами світу.

Нове політичне мислення знаменує усвідомлення важливості і негайного вирішення глобальних проблем, включно з розробкою системи ефективних міжнародних процедур і механізмів, здатних забезпечити збереження і розвиток людської цивілізації в цілому.

Глобальні проблеми людства неможливо вирішити одномоментно зусиллям окремих країн. Тому потрібний єдиний міжнародний механізм їх розв'язання і регулювання, мобілізація ресурсів усіх країн світу, визначення міжнародних правових та економічних норм цього регулювання. Щодо останнього, то значна кількість політиків і експертів сходяться на тому, що існуюча політика регулювання процесів глобалізації та породжених ними проблем не відповідає вимогам нового політичного мислення.

Проявами цієї невідповідності є:

- зростання розриву між економічно розвиненими країнами і країнами, що розвиваються;

- скорочення питомої ваги (порівняно з рівнем отримуваних прибутків) допомоги економічно розвинутих країн країнам, що розвиваються;

- тенденція посилення вимог щодо еміграції населення в економічно розвинені країни та зростання масштабів нелегальної еміграції;

- поширення протекціонізму щодо товарів, які виробляються в економічно розвинених країнах, та створення різноманітних бар'єрів на шляху товарів з інших країн;

- зростаюче відставання країн, що розвиваються, у можливостях запозичити та використовувати новітні технології у виробництві;

- значний негативний вплив фінансових криз на країни, що розвиваються,*

- масові виступи антиглобалістів;

- зростання ксенофобії, націоналізму, расизму і тенденцій до протиставлення релігійного фундаменталізму ліберальним і демократичним ідеалам та інститутам.

Свою роль у регулюванні зазначених процесів та у розв'язанні глобальних проблем повинні відіграти ООН, МВФ, СОТ, регіональні та галузеві організації, котрі мають великий досвід координації міжнародних зусиль, використання ресурсів, регулювання міжнародних економічних зв'язків.

Для розв'язання глобальних проблем людство має в розпорядженні достатні науково-технічні і матеріальні досягнення, напрацьовані відповідні форми. Серед останніх слід назвати міжнародну комісію з навколишнього середовища і розвитку, яка розробляє програми покращення якості природного середовища та загального екологічного стану. Ця комісія і ряд інших міжнародних організацій визначають критерії екологічної безпеки, розробляють короткострокові та довгострокові програми захисту навколишнього середовища.

Важлива роль в охороні навколишнього середовища належить регіональному співробітництву. Так, у документах ЄС неодноразово підкреслювалася необхідність розвитку регіональної стратегії у цій сфері і раціонального використання природних ресурсів європейського регіону, який сьогодні є найбільш кризовим в екологічному плані.

У розв'язанні демографічної проблеми значну роль відіграла п'ята Всесвітня конференція ООН з народонаселення, що відбулася в Каїрі у 1994 р. На ній була прийнята Програма дій щодо визначення політики народонаселення в усьому світі на період до 2015 р. Вона містить положення, що стосуються чисельності населення, його приросту та структури, міжнародної міграції, освіти, а також визначають шляхи співробітництва у розв'язанні демографічної проблеми.

Джерелами ресурсів та засобами розв'язання глобальних проблем у нинішніх умовах виступають:

- офіційна допомога з боку економічно розвинених країн країнам, що розвиваються;

- іноземні приватні інвестиції;

- застосування економічних важелів управління якістю довкілля, зокрема субсидій і дотацій за виготовлення екологічно чистої продукції, за виконання державних екологічних проектів, екологічні платежі за всі види забруднення довкілля, виплати на охорону природи і поліпшення екологічних результатів, пільгове або дискримінуюче кредитування, оподаткування і ціноутворення, екологічне страхування тощо;

- об'єднання зусиль усіх країн світу для розв'язання глобальних проблем;

- збільшення витрат держав світового співтовариства на подолання насамперед екологічної кризи;

- створення за рахунок країн, які заподіяли найбільшої шкоди планеті, своєрідного фонду екологічної безпеки з метою ліквідації н а й за грозл и в і ш и х для довкілля джерел небезпеки;

- посилення відповідальності країн світового співтовариства за збереження природи;

- стимулювання виробництва таких зразків транспортних засобів, техніки, які б не завдавали шкоди довкіллю, забезпечували економію всіх паливно-енергетичних ресурсів.

Складність розв'язання глобальних проблем сучасності не означає, що світова спільнота не усвідомлює згубної небезпеки їх ігнорування, потреби комплексного міждержавного підходу до їх вирішення.

Контрольні запитання та завдання

1. У чому полягає суть глобалізації світового господарства?

2. Які фактори зумовлюють процес глобалізації?

3. Охарактеризуйте соціально-економічні передумови глобалізації.

4. Назвіть основні ознаки глобальних проблем сучасності.

5. У чому полягає зміст глобальних проблем у сфері взаємодії природи і суспільства?

6. Назвіть характерні риси глобальних проблем у сфері суспільних відносин.

7. Чим характеризуються глобальні проблеми у сфері розвитку людини та забезпечення її майбутнього існування?

8. Охарактеризуйте шляхи розв'язання глобальної екологічної, паливно-енергетичної та сировинної проблем.

9. Як можна розв'язати глобальні проблеми, породжені гонкою озброєнь?

10. Назвіть основні шляхи розв'язання глобальних проблем країн, що розвиваються.

11. Охарактеризуйте форми міжнародного співробітництва у розв'язанні глобальних проблем.

12. За рахунок яких джерел можна розв'язати глобальні проблеми сучасності?

13. Які засоби у міжнародному співробітництві сприяють розв'язанню глобальних проблем?

# data[].attributes.attachment_link.title
Шляхи розв'язання глобальних проблем

# data[].attributes.attachment_link.description
Необхідність пошуку шляхів розв'язання глобальних проблем людства породжена тими реальними загрозами, які виникли перед світовим співтовариством, їх небезпечний характер для подальшого існування людства та пошук шляхів розв'язання наштовхує на два висновки. По-перше, якщо наявні нині тенденції розвитку глобальних проблем збережуться і надалі, то вже упродовж цього століття людство наблизиться до меж свого економічного зростання.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Бідність і злидні мільярдів людей залишається однією з глобальних проблем людства і в XXI столітті. У 1992 році, згідно з рішенням Генеральної Асамблеї ООН, було встановлено Міжнародний день боротьби за ліквідацію злиднів, який з 1993 року регулярно відзначається 17 жовтня. Ця дата була обрана не випадково. За п'ять років до рішення Генеральної Асамблеї ООН, 17 жовтня 1987 року, в Парижі, на площі Трокадеро, пройшов мітинг за дотримання прав людини і ліквідацію злиднів, що зібрав близько 100 тисяч чоловік. Його учасники пов'язали порушення прав людини в сучасному світі з тим, що мільйони людей досі змушені жити в злиднях. Перш за все, це стосується країн третього і четвертого світу - найменш розвинених в економічному відношенні держав.

Незважаючи на колосальний науково-технічний прогрес, який супроводжував світ в ХХ столітті, соціальна нерівність в сучасному світі лише наростає. Більш того, посилюється соціальна диференціація у всіх країнах світу, включаючи і розвинені держави. Говорячи більш простою мовою, бідні стають ще біднішими, а багаті - ще багатшими. Так, за даними досліджень, до початку 2016 р в світі 62 найбагатших людини володіли такою ж кількістю активів, як і 3,6 млрд. Чоловік - представників найбіднішої половини населення Землі. За останні шість років, з 2010 року, стан 3,6 млрд. Бідняків планети зменшилася на 1 трильйон доларів США. Одночасно активи 62 найбагатших жителів планети виросли в два рази і склали 1,76 трлн. доларів США. Поки мультимільярдер не знають, куди інвестувати зайві кошти, мільярди жителів планети живуть в бідності, сотні мільйонів - в моторошних злиднях, на межі виживання.

До сих пір в світі дуже гостро стоїть продовольча проблема. Голод - це не щось з далекого минулого, а страшний компонент сьогодення. Про масштаби голоду в сучасному світі написано велику кількість і наукової, і публіцистичної літератури, але неізжіваемость цієї проблеми змушує політиків, громадських діячів, соціологів і журналістів повертатися до неї знову і знову. Від голоду навіть в наш час продовжують вмирати люди, в тому числі і маленькі діти - в Африці, деяких країнах Азії і Латинської Америки.

Загальна чисельність регулярно тих, хто недоїдає людей в сучасному світі оцінюється майже в мільярд осіб. Згідно з доповіддю ООН, не менше 852 млн. Чоловік страждають від голоду. У сучасному світі понад 1,2 млрд. Чоловік, що складає приблизно п'яту частину всього населення планети, живе менше, ніж на один долар США в день. У 54% дитячих смертей в сучасному світі винувато недоїдання. Такі висновки зробили фахівці Всесвітньої організації охорони здоров'я. Головна причина голоду - не тільки в тому, що в країнах третього і четвертого світу люди не отримують належної кількості грошей, щоб харчуватися на нормальному рівні, а й в природних умовах, що не дозволяють ефективно займатися сільським господарством і забезпечувати себе продовольством через постійні засух , наступ пісків на савану. Відіграють велику роль і численні військово-політичні конфлікти, що сприяють руйнуванню нормального господарства, нехай навіть і слаборозвинених.

Найбільше тих, хто недоїдає і голодуючих - в Тропічній Африці. Саме цей регіон вважається епіцентром голоду в сучасному світі. Причому кількість голодуючих в Африці має яскраво виражену тенденцію до збільшення, що пов'язано безпосередньо з ростом народжуваності. Найвища в світі народжуваність - в Нігері, Малі, Буркіна-Фасо, Ліберії, Сьєрра-Леоне, Уганді, Демократичній Республіці Конго і ряді інших африканських держав. Зрозуміло, що всі ці країни належать навіть не до третього, а до четвертого світу, до якого дослідники включають найменш розвинені в економічному відношенні і найбільш бідні держави. Дуже серйозно стоїть продовольча проблема в Північно-Східній Африці, перш за все в Сомалі. Тут постійні посухи ставлять мільйони людей на межу виживання.

Але не тільки Африку можна розглядати як "голодний континент". Мільйони людей регулярно недоїдають і голодують в країнах Південної і Південно-Східної Азії - в Непалі, Бангладеш, в Індії, Індонезії, Пакистані. Тут також спостерігається дуже високий рівень народжуваності в поєднанні з прогресуючою бідністю і посилюється соціальною поляризацією. Та ж Індія, незважаючи на те, що вважається регіональною державою і відносно розвиненою в економічному відношенні країною, проблему голодуючих вирішити не в змозі. Причини цього - дуже висока чисельність населення, високий рівень безробіття в поєднанні з наявністю сотень мільйонів людей, які не мають освіти і будь-якої професійної кваліфікації.

Дещо менше загальна кількість людей, що недоїдають в країнах Латинської Америки. Тут "пояс голоду" проходить, перш за все, через андские країни, перш за все Болівію і Перу, а також через країни "перешийка", перш за все - Гондурас, Нікарагуа, Гватемалу. У Карибському морі "островом голоду" є Гаїті. Що стосується країн Європи і Північної Америки, то проблема голоду для них актуальна в найменшій, в порівнянні з рештою світу, ступеня. Тут хронічне недоїдання притаманне лише представникам окремих соціальних груп, "випали" з суспільства - бездомним, безпритульним. На пострадянському просторі проблема недоїдання гостро стоїть в країнах Центральної Азії - в Узбекистані, Таджикистані та Киргизстані. Однак, і в Росії хронічно недоїдають багато громадян, що відносяться до малозабезпечених верств населення. У найменш вигідному становищі перебувають самотні інваліди і пенсіонери з невисокими пенсіями, члени багатодітних сімей з низьким рівнем доходу подружжя, а також громадяни, які ведуть асоціальний спосіб життя - бездомні, бродяги, хронічні алкоголіки.

Проблема недоїдання тісно пов'язана з проблемою низьких доходів населення. У країнах третього і четвертого світу більшість людей, навіть знайшовши роботу, змушені існувати на дуже маленькі гроші, незрівнянні з зарплатами навіть некваліфікованих робітників в розвинених країнах. У розвинених країнах поняття бідності в останні десятиліття все більше пов'язується з можливістю громадян реалізувати доступ до базової споживчому кошику, яка включає не тільки продовольство, а й, наприклад, медичні послуги. У деяких країнах Західної Європи критерієм бідності вже стає відсутність рахунку в банку із заощадженнями. З іншого боку, в Російській Федерації під бідними розуміються громадяни з доходами на межі і нижче прожиткового мінімуму, який, до речі, встановлюється державою. У суспільстві не припиняються суперечки про те, наскільки встановлений прожитковий мінімум відповідає реальній споживчому кошику, необхідної російському громадянинові для повноцінного життя.

Для сучасної Росії гострою проблемою залишаються низькі доходи населення. Перше десятиліття XXI століття в Російській Федерації спостерігалося поступове зниження кількості громадян країни з доходами нижче прожиткового мінімуму. Так, якщо в 2000 р доходи нижче прожиткового мінімуму мало 42,3 млн. Чоловік, тобто 29% населення - фактично кожен третій росіянин, то в 2012 р вдалося вийти на найнижчий показник - 15,4 млн. Чоловік, що на той період становило 10,7% населення країни. Однак, потім знову почалося зростання кількості малозабезпечених громадян. Так, в 2016 р 21,4 млн. Чоловік, що склало 14,6% населення, були віднесені до категорії громадян, які мають доходи нижче прожиткового мінімуму. Слід також зазначити, що в доходах росіян зростає частка соціальних виплат, що здійснюються державою.

У Росії гостро стоїть житлова проблема. Переважна більшість громадян не може дозволити собі придбати житло, в тому числі і в іпотеку. Так, в 2012 році, ще до валютної інфляції, 81% населення Росії не мав коштів, достатніх для придбання житла в іпотеку. Житлова проблема тісно пов'язана з цілим рядом негативних для країни явищ. Наприклад, вона безпосередньо впливає на рівень народжуваності в країні, оскільки молоді сім'ї, які не мають власного житла або стиснення в житлових умовах, часто саме з цієї причини відмовляються на час або зовсім від народження дитини. Значна частина населення країни, не маючи можливості придбати сучасне житло, яке відповідає необхідним вимогам, змушене проживати у ветхому та аварійному житлі, піддаючи своє життя і здоров'я на небезпеку. Навіть в деяких великих містах зустрічаються вулиці і райони, позбавлені елементарних зручностей, наприклад - газу і центральної каналізації, що говорити про сільську місцевість і малих населених пунктах. Закінчується термін експлуатації у т.зв. "Хрущовок", що будувалися для оперативного розселення людей з бараків. Але поки оновити житловий фонд в належному обсязі не виходить, тим більше, що будується нове житло придбати більшості громадян не під силу.

Вирішення житлової проблеми лежить в спектрі перегляду ролі російської держави в сфері будівництва та розподілу житла. У 1990-ті роки держава фактично самоусунулася від житлового будівництва, що призвело до тотальної комерціалізації ринку житла. Масштаби будівництва і розподілу соціального житла не можна назвати скільки-небудь значимими. У Росії абсолютно нерозвинена система некомерційного найму житлових приміщень, яка могла б частково вирішити житлові проблеми не тільки бідних верств населення, а й благополучних громадян. Держава могла б сприяти вирішенню житлової проблеми за рахунок регулювання цін на житло економ-класу, перешкоджаючи спекулятивної діяльності в цій сфері. Нарешті, державі варто було б звернути ресурси і на створення державного (муніципального) ринку оренди житла, ціни на якому дозволяли б малозабезпеченим групам населення протягом тривалого часу орендувати житлові приміщення.

Високий рівень бідності в Росії пов'язаний з колосальною соціальною поляризацією, яка почала зростати в 1990-і роки і до теперішнього часу досягає таких масштабів, які ставлять Росію в число світових лідерів по соціальній нерівності населення. За двадцять з гаком років існування пострадянської російської державності соціальна нерівність в Росії збільшилася в чотири рази. Згідно з доповіддю РАН, який вийшов в 2013 році під редакцією академіків С.Ю. Глазьєва, В.В. Ивантера і А.Д. Некипелова, рівень соціального розшарування між найбагатшими і найбіднішими росіянами досяг 16: 1, тоді як критичне значення розшарування це 10: 1 і навіть 8: 1. Однак, вирішення проблеми бідності та соціальної нерівності неможливо без відповідних регулюючих заходів з боку держави.

Академіки С.Ю. Глазьєв, А.Д. Некипелов і В.В. Ивантер в своїй доповіді пропонують в якості однієї з найважливіших заходів, спрямованих проти соціального розшарування, введення прогресивної шкали оподаткування. Прогресивне оподаткування існує в багатьох розвинених країнах світу і забезпечує значні надходження до державного бюджету, за рахунок яких фінансується, в тому числі, і соціальна сфера. У своїй доповіді вчені відзначають, що знизити число бідних в Росії і зменшити соціальну нерівність можна, якщо домогтися підвищення прожиткового мінімуму до рівня реальної вартості базової споживчого кошика, що дозволяє реалізувати потреби людини в харчуванні, одязі, медичному обслуговуванні тощо

По-друге, пропонується підвищення мінімального розміру оплати праці. У Росії склалася унікальна для розвинених країн ситуація, коли за межею бідності можуть перебувати працюючі громадяни, включаючи фахівців з вищою освітою. Виходить, що чесно працює і виконує свої професійні обов'язки, часто вимагають наявності вищої освіти і високої кваліфікації, громадянин виявляється не в змозі забезпечити за рахунок своєї заробітної плати навіть реалізацію своїх базових потреб. До числа працюючих бідних в Росії до цих пір відносяться багато працівників сфер освіти, культури, охорони здоров'я, житлово-комунального господарства. Це парадоксальна ситуація, коли працівник культури, освіти чи охорони здоров'я з вищою освітою і значним стажем роботи за фахом отримує заробітну плату, яка нижча за прожитковий мінімум для працюючих росіян.

Іскореніма чи проблема бідності, бідності і нерівності в сучасному світі і в Росії зокрема? Що стосується сучасного світу в цілому, то відразу можна відкинути навіть надії на ліквідацію злиднів і бідності в країнах третього і четвертого світу. Економічна нерозвиненість, природні умови, високий рівень народжуваності, політична нестабільність - всі ці фактори мінімізують надії на вирішення проблеми соціальної нерівності в африканських країнах, багатьох країнах Азії і Латинської Америки.

У той же час, сучасна Росія має необхідний політичним, економічним, культурним потенціалом для того, щоб активно вирішувати проблеми бідності і нерівності. Однак це вимагає відповідної політики російської держави в економіці і в соціальній сфері. Дуже багато в економічній і соціальній політиці країни має бути переглянуто. Поки ж економічні проблеми, які відчувають країною, не дозволяють не тільки збільшувати обсяги соціальної допомоги, а й зберігати їх на колишньому рівні. Зокрема, в 2016 та 2017 років рр. вже не буде індексуватися материнський капітал, який перш за кожен рік збільшувався на 5,5%. Але, при цьому, держава поки не ризикує змінити фіскальну політику, ввівши прогресивне оподаткування, старанно уникає піднімати тему перегляду підсумків приватизації, відмовляється вводити податки на розкіш, т. Е. Не бажає порушувати інтереси саме найбагатших росіян на шкоду інтересам багатомільйонних мас населення, які живуть на межі і за межею бідності.

КОНФЛІКТУ ЦИВІЛІЗАЦІЙ - НІ! ДІАЛОГУ І КУЛЬТУРНОГО ОБМІНУ між цивілізаціями - ТАК!

СУЧАСНА РОСІЯ: ІДЕОЛОГІЯ, ПОЛІТИКА, КУЛЬТУРА І РЕЛІГІЯ

А. Громико, член-кореспондент РАН ПРО НОВИЙ СВІТОВОМУ ПОРЯДКУ, АБО ПРО ВЕЛИКОМУ БЕЗЛАДІ

Всіх завжди хвилювали питання збереження миру на старіючої планеті Земля. Про неї говорять як про "нашому домі", що його треба вберегти від руйнування і, тим більше, пожежі. Другого такого "дому" у людей ніколи не буде. Щоб катастрофи не сталося, треба знати, які небезпеки загрожують людству, окремій країні, народу, сім'ї. Як знайти правильний шлях для виходу з лабіринту складних суперечностей, що обплутують світ людей? Зробити це можна, в тому числі за допомогою науки, вчених-міжнародників, Російської академії наук, таких її центрів, як Відділення глобальних проблем і міжнародних відносин.

Сьогодні Росія, вступаючи в 2015 рік (стаття написана в 2014 р - Ред.), Як і багато інших країн, знаходиться в епіцентрі зовнішньополітичного катаклізму. Завдяки вмілому використанню не просто "м'якої", а навіть "мудрої" сили, гнучкою дипломатії Москва в світових справах зберігає стійкість і динамізм.

У наявності, однак, і загрози, вони підривають глобальну європейську безпеку. Головна загроза світовій спільноті виходить від прагнення атлантистів поставити право сили над силою права. Витки насильства, що підривають стабільність в світових справах, виникають як на замовлення. Складається враження, що в світових справах активізувалася закулісся, що робить ставку на створення в різних регіонах світу соціально-політичного хаосу, спрямованого проти існуючих там порядків і законної влади. Метою такої політики створення великого безладу

є протидія закріпленню в світових справах нових центрів сили замість так і не утвердився однополярного світу.

Нова "холодна війна", схоже, вже настала. Це добре видно на прикладі війни інформаційної, коли атлантисти, по суті, встановили в Європі за обопільною згодою режим де-факто цензури на повідомлення про події громадянської війни на Україні. Замовчується та перекручується все, що не вписується в схему боротьби "демократії" з "експансією Москви". Офіційний Захід сьогодні вдає, що не помічає державний геноцид, що ведеться київським режимом проти російськомовного населення Донбасу. Але ж цей геноцид дає право для порятунку людей застосувати силу, в тому числі військову.

В умовах хаосу, коли в Європі зростає загроза неонацизму, а на Великому Близькому Сході на весь зріст постає ісламський тероризм, світова спільнота просто зобов'язана мобілізуватися для того, щоб не бомби і ракети творили історію людей, інакше вона буде кривавою, а цим по праву зайнялася організація Об'єднаних Націй, в першу чергу все постійні члени Ради Безпеки, всі члени Генеральної Асамблеї ООН.

Подальші успіхи глобалізації та глобального управління можливі лише в умовах світу, а не війни. Не можна керувати автомобілем, якщо всі його пасажири б'ються. Слід пам'ятати про те, що право не зникає від того, що його злісно порушують, розплата за це прийде обов'язково.

Принципи, скріплені кров'ю мільйонів

ма фашистської Німеччини і її союзників. Це світоустрій закладено в Статуті ООН радянськими політиками, дипломатами і вченими, американськими та англійськими діячами. З самого початку воно піддалося атаці з боку прихильників "холодної війни". Спроби зруйнувати ООН виникали постійно, але вона встояла в значній мірі завдяки зусиллям радянської і російської зовнішньої політики і дипломатії. Малопродуктивні дослідження міжнародних відносин, в яких забувається історичний досвід попередніх поколінь. Світопорядок, встановлений в 1945 р, ще зберігається. Принципи Статуту ООН правильні і ерозії не підлягають. Ці принципи - сплав права і моралі, і це робить їх міцними. Нерідко все ж виникають вчені, які під натиском політики з позиції сили в своїх поглядах на світові справи прогинаються і роблять дивні висновки про те, що рішення зустрічі в 1945 р керівників країн антигітлерівської коаліції в Лівадійському палаці біля Ялти з питань післявоєнного устрою нібито застаріли. Це, звичайно, не так. Ялтинська конференція стала найвищим ступенем мирного співробітництва між Радянським Союзом, США та Великобританією. Сьогодні, звичайно, багато чого змінюється, але ще більше в світовому порядку залишається непорушним. Залишаються ООН, її Рада Безпеки, кордони Польщі, Калінінградська область і багато іншого. Статут ООН, ця "біблія" міжнародних відносин і світової політики, нетлінний, так як його текст і принципи скріплені кров'ю мільйонів бійців і мирних громадян, загиблих в світовому військовому пожежі. Ці твердження можуть здатися непереконливими, адже стільки років пройшло з тих пір. Такий пораженські підхід - велика помилка. ООН було важко створити, її нелегко зруйнувати, і її буде неможливо відтворити. Ті, хто порушує принципи і норми міжнародного права, залишаються за межами поля легітимності, і врешті-решт як би вони сьогодні не надували щоки, зникають зі світової політики. Злочини, як відомо, не перекреслюють кримінальний кодекс, точно так же вони не можуть звести нанівець міжнародне право. Якими б "грандіозними" не були плани натхненників нової "холодної війни" в кінці кінців вони, швидше за все, почнуть працювати вид з вікна тюремної камери. Основну роль в міжнародних відносинах, куди входить і світова політика, грають держави, відчутно на них впливають і інші міжнародні інститути, в тому числі транснаціональні корпорації. Поле їхньої діяльності також є тією міжнародним середовищем, в кото

рій проявляється як співпраця людей один з одним, так і їх суперництво. Останнє часто переростає в силові єдиноборства, війни малого і середнього масштабу і інтенсивності і навіть війни світові. Вирішальну роль у світовій політиці держав, особливо сильних і впливових, зазначає академік РАН А. А. Кокошин. Саме між державами йде сьогодні, в основному, боротьба за вплив у світі за допомогою економічної, військової та "м'якої сили" 2. У цій конфліктній міжнародному середовищі доводиться діяти і Росії, причому досить успішно. Не тільки в політиці і дипломатії, а й в економіці провідну роль відіграють також держави, вони ж у своїй діяльності прагнуть спертися на "м'яку силу", в тому числі ідеологічні установки, які впроваджуються в суспільне та індивідуальне свідомість. Чи може людина в цій конфліктній міжнародному середовищі, де велику роль відіграє насильство, поширені злидні і голод, вижити? Чи в змозі політичні еліти, в тому числі вчені, наука в цілому, знайти правильний шлях до створення такої міжнародної середовища, в якій люди, використовуючи історичний досвід попередніх поколінь, врятують себе? Ці питання мають велике значення для країн, що розвиваються, в першу чергу для тих з них, де умови життя особливо жорсткі. Для них ризики деградації і руйнування скромного достатку, який вони мають, перестали бути теорією, а стали повсякденною практикою. Сотні мільйонів людей втрачають шанси благополучного життя, вони чекають змін на краще, а їх все немає. Це веде до соціально-економічним і політичним вибухів. В умовах природних катастроф і незліченних війн створення світу планетарного співробітництва та спільних міжнародних проектів тим більше прийшло. Міжнародне співтовариство в змозі приборкати мілітаристське мислення політиків, які нерідко прагнуть перекроїти геополітичний простір, підлаштувати під себе глобальне управління. Сьогодні всі держави діють в турбулентної міжнародному середовищі, це океані людських емоцій і пристрастей, де в наявності прагнення одних людей панувати над іншими, витягувати для себе прибуток, змусити всіх жити за правилами індивіда одиничного, а не множини, одного або декількох олігархів, а не народу . Встановити в світовому співтоваристві такий порядок покликана ліберальна ідеологія. Вона підтримується силою провідних капіталістичних держав. Їх політика спрямована на обмеження соціальних, економічних і політичних свобод. лібералізм стає

гальмом вільного розвитку індивідуума і демократичного суспільства. "Мистецтво" інформаційних воєн досягло рівня масового зомбування мільйонів. Виклики XXI ст. таким чином численні. Виділю з них ті, що, на мій погляд, грають в долі людства першорядну роль. Це, перш за все, доля самої людини. Люди, схоже, знають про Всесвіт більше, ніж про себе. Ще менше вони розуміють, як розвиваються цивілізації, з працею шукають і іноді знаходять шляхи і засоби вирішення міжнародних конфліктів. Нові еліти схильні забувати досвід і уроки, засвоєні їх предками, у них коротка історична пам'ять. Марнославство і некомпетентність, зарозумілість і мстивість, поклоніння "жорсткої сили" гублять можливість виходу на правильні рішення. Світ на Землі часто постає перед нами як terra incognita - невідома земля. Невідоме паралізує людський розум і привчає до думки про те, що добро все рідше перемагає зло. На службі останнього знаходиться груба сила, знаряддя вбивства і слухняні роботочеловекі в погонах, які на питання: "Чому від ваших дій гине мирне населення, діти, жінки, люди похилого віку?", Тупо відповідають: "Це моя робота". Що з себе представляє людина, його духовне життя? Відповіді на це питання не пояснює походження людини, за ним, як відомо, йдуть великі суперечки, він, скоріше, пояснює поведінку людини, в тому числі в політиці.

Людина - істота небесне і земне

Міжнародні відносини та світова політика - це прояви діяльності людей. Без людини немає і цивілізації. Немає ні миру, ні війни. Перед кінцем світу запанує тиша, так як зникне сама людина. Людина - єдина істота на Землі, наділена розумом. Людина - створення одухотворене і тому дивовижне. Він живе як в світі земному, так і небесному, божественному. Великий венеціанський художник часів Відродження Тиціан в 1514 р написав картину "Любов небесна і любов земна", вона виставлена \u200b\u200bв Римі, в музеї Галерея Борг-зе. Перед цим шедевром мимоволі думаєш про тлінне і піднесеному в світі людей. Між двома полюсами земного і небесного свідомості людей знаходиться Сфера Життя. Обидва полюси впливають на неї одночасно і суперечливо, в нашій свідомості виникає світ, далекий від ідеального. Християнство закликає слідувати заповідям Старого і Нового Завітів. земний світ

повинен жити в злагоді з любов'ю небесної. Про це писали багато православних теологи, наприклад свого часу Григорій Богослов. Він визначив людину як істоту, "припиняє ворожнечу" духовного і тілесного. Богослов писав: "Я перебуваю з душі і тіла. І душа є струмінь нескінченного світла Божества; а тіло справляєш ти від темного початку. Якщо я складаю одну загальну природу, то ворожнеча мною припинена. Бо не ворожі, а дружні початку дають загальне твір "3.

Ставлення до людини як породження "темного початку" характерно для більшості релігійних мислителів Середньовіччя. Правильне пристрій людського життя вони бачили в абсолютному підпорядкуванні і вірі в Бога. Людина мислився як створення Бога (рекреаційний погляд). Тільки з накопиченням знань про навколишній світ, про саму людину з'явилася можливість визнати і еволюційний шлях його розвитку, коли виникнення розумного життя на Землі і її неминуче в'янення і смерть мисляться в масштабах сотень тисяч і мільйонів років. Правильне віПденіе світу не може бути без духовних начал, якими б незвичайними вони не здавалися. Осягнути духовне важче, ніж на основі досвіду пізнавати тілесне, Землю і Космос. Духовне і божественне вислизають від нас, навіть коли вони очевидно. За допомогою інтелекту, наприклад, можна переміщати себе в минуле і навіть спрямовуватися в майбутнє. У багатьох такі казкові картини будять свідомість, нерідко підказують правильні рішення.

У людей виникають бачення померлих, сцени з їхнього життя, картини раю або пекла. У свідомості вчених, письменників і поетів найнесподіванішим чином виникають вирішення складних завдань, цікаві сюжети і талановиті вірші. У критичних ситуаціях у правителів на вершині влади, трапляється, настає осяяння, вони вирішують питання світу. Хіба все це не чудо? Наука про міжнародні відносини, в тому числі про глобалізацію і глобальному управлінні, не дасть реальної картини світу, спираючись лише на коло даних з області економіки і політики. Для цього необхідний творчий пошук. До сучасної політології застосовна думка передчасно пішов з життя академіка Н.П. Шмельова. Він справедливо зауважив: "... світова економічна думка, як видається, остаточно заплуталася, куди їй повертати вправо або вліво, але і на майбутнє, якщо світової теорії і практиці все-таки судилося знайти спосіб жити, який забезпечить, нарешті, світу безкризовий , ефективне і соціально справедливе

розвиток "4. У цьому висновку особливо цінною є думка про соціальну справедливість, адже про неї часто забувають. Це відноситься і до політології, якщо вона має на меті змінити наше життя на краще, зберегти людську цивілізацію. Це можна досягти в умовах співпраці духовних і матеріальних почав світобудови. Вони - дві сторони людського буття. Одними цифрами та графіками, химерними формулюваннями світ людей не поясниш.

Глобалізація і глобальне управління

Важливим явищем міжнародного життя стали глобалізація і глобальне управління. Ґрунтовний аналіз зовнішньої політики в епоху глобалізації дан, наприклад, в роботі члена-кореспондента РАН І. С. Іванова "Зовнішня політика в епоху глобалізації". У ній досліджуються можливі конфігурації світопорядку, йдеться про необхідність вибудовування гнучкою поліцентричної системи глобального управління. Світова політика оцінюється з урахуванням загроз безпеки, зроблено висновок про засадничої ролі міжнародного права при формуванні нового світопорядку, його центральним елементом стає Організація Об'єднаних Націй5.

Глобалізація як природно-історичний процес аналізується в фундаментальній праці О.М. Чумакова "Глобалізація. Контури цілісного світу ", де розглядаються її загальна теорія і сфера протиборства різних сил і інтересов6. Справедливо підкреслюється, що глобалізація - це складне явище, його слід вивчати не фрагментарно, а цілісно. На цьому тлі формується глобальне світогляд, воно допомагає усвідомлення глобалізації як стану, процесу і явленія7.

Від себе скажу. Глобалізація - це багатогранний інтеграційний процес становлення в міжнародних відносинах сучасного життєустрою і архітектури світової політики. У цьому процесі беруть участь держави, їх коаліції, соціальні, політичні та економічні інститути, а також військові блоки. В умовах глобалізації здійснюється глобальне управління (регулювання) планетарної мережевою структурою, де слабшає однополярность. З боку США робляться наполегливі спроби її відновити, але вони безперспективні, більш того, вони шкідливі, так як підривають стабільність світової політики. Вплив глобалізації на світові справи в умовах повторяющіх-

ся економічних і фінансових криз падає. Великі ризики несе їй і глобального управління силова конфліктність. В умовах гострих міжнародних колізій глобальне управління, в тому числі на регіональному рівні, стає важко виконуваним. Це показують, зокрема, події на Україні, де громадянська війна відкинула країну в безодню кризи і краху моралі. Виникла необхідність в моральному коді для людства. Учені б'ють на сполох. Так, наприклад, академік РАН А. А. Гусейнов нагадує, що дотримання моральних заборон залежить від волі і рішучості особистості дотримуватися їх: ". якщо людина переконана в моральної сутності заборони, якщо він знає, що його треба, безумовно, дотримуватися, то ніщо, ніякі зовнішні обставини, точно так же, як і ніякі власні афекти, не можуть перешкодити йому слідувати їм "8. Це відноситься до всіх морально санкціонованим заборонам, в тому числі до таких фундаментальних, як "Не убий". Людина, особливо відмічений владою, не може порушувати цю священну істину, цю істину істін9. Багато політиків, і навіть дипломати, над усім цим не замислюються і не борються з міжнародними злочинами, а часом і самі їх роблять. І все ж в світових справах не все йде погано. Пробивають собі дорогу справи позитивні, тенденції, які є стійкими: розвивається міжнародне право, виникає єдине світове господарство, встановлюються загальна екологічна залежність і глобальні комунікації; відбувається духовне і цивілізаційне зближення націй. Це можливо в умовах панування сили права; набирає силу революція в інформатиці та телекомунікації. Вона різко підвищує мобілізаційний ефект спілкування. Глобалізація заявила про себе в повний голос в останній третині ХХ ст., Коли відбулася революція в інформаційних технологіях. Вона в своєму розвитку таїть багато сюрпризів і сценаріїв розвитку світу. Глобалізація несе людям і багато ризиків. Існують, наприклад, екологічні межі промислового зростання, небезпечна перевантаження природних можливостей навколишнього середовища. Виникає загроза морального виродження, небезпечного масової поведінки. Людству необхідний стійкий моральний код. Багато в чому він закладений в Статуті ООН, в його принципах. Глобалізація може гуманізувати міжнародні відносини, політиків і ділових людей. Глобалізація породжує багато важливих завдань, наприклад не допускати безробіття. У світі, в тому числі з-за неї, зростає широке протестний рух, руйнується соціальна тканина сложів-

шихся товариств, забувається історичну спадщину, стирається історична пам'ять. Глобалізація все ще не має стійкої ідеологічної концепції, яка згуртувала б людство перед викликами XXI ст., А не роз'єднувала його. Люди шукають дорогу до безконфліктного світу, але поки її не знаходять. Для цього необхідні тверезість суджень і навіть мудрість. З перебудовою світу краще не поспішати. По-швидкому історію людства роблять війни і революції. При оцінці глобалізації та глобального управління слід, перш за все, оцінити роль в світовому порядку такого інституту, як держава, її суверенітет і участь в глобальному управлінні. Дійсно, буде ця роль зберігатися, або їй судилося ослабнути і зійти немає?

Глобальне управління і держава

Наукове співтовариство, як правило, оцінює стан міжнародного середовища з позицій оптимізму, вважає, що людство в своєму розвитку вступило в планетарну еру. Для цього є вагомі підстави. І основним з них стала глобалізація, яку часто оцінюють не як процес, постійний розвиток, а як певну ліберальну модель, яка успішно регулює глобальна фінансово-економічна ринок. Висловлюється також точка зору, що не слід протиставляти ринок державній політиці та регулювання. У внутрішній і зовнішній політиці можна успішно використовувати можливості держави, його інститути і механізми. У Росії, проте, догляд держави з економіки "зайшов занадто далеко" 10. Академік Н.П. Шмельов прийшов до важливого висновку, що одним з доданків успіхів економічної стратегії країн, що розвиваються, в тому числі Росії, є фінансування інвестиційного процесу як по приватним, так і державними каналами. Він підкреслив, що соціальна політика - важлива умова успішного економічного зростання, без неї "економічних чудес не буває". Шмельов зробив висновок: "... головна модернізаційна завдання будь-якого сучасного уряду не має значення, демократичного, напівдемократичного або навіть авторитарного, підібрати таке поєднання цих факторів, яка не на словах, не в пропаганді, а на ділі забезпечило б ці умови для економічного ривка" 11. У старих центрах сили США і Європі ряд років спостерігається свого роду деіндустріалізація. Захід як основна промислова база світу поступово слабшає. Активні його фінансові центри, але

вони, як правило, діють в умовах фінансово-економічної стагнації і кризи.

У наявності непрозорість багатьох фінансових інститутів і труднощі в оцінці їх ризиків. На цьому негативному тлі США і Європа втрачають свої позиції. У глобальній фінансовій системі пальму першості все ще утримують США. Коли відбудуться черговий економічний обвал і девальвація долара, США знизять свою зовнішньополітичну активність.

Ще одна тенденція в міжнародних відносинах є уповільнення темпів розвитку міжнародного права і глобалізації політичної. Створення міжнародного правопорядку буде, однак, важким. На цьому тернистому шляху проявлять себе численні соціальні і міжнародні конфлікти. У світовому співтоваристві з'являться нові наднаціональні союзи, утвердяться тимчасові і постійні коаліції, почастішають зустрічі лідерів провідних держав. На міжнародній арені, не дивлячись на всі події в світі зміни, національні держави ще багато років залишаться основними гравцями, їх суверенність може навіть посилитися. Відбудеться розворот до етатизму. Національний егоїзм, коли "кожен за себе", буде проявлятися регулярно. Зовнішньополітичні ідеології отримають "нову прописку", їх цілі в разі необхідності будуть маскуватися.

Ідейно-політичні аспекти глобалізації - це малодосліджених область. Тут є що приховувати. Глобалізація, як вона сьогодні проходить, не сприяє подоланню соціальної та економічної прірви між багатими і бідними країнами, погіршує умови життя різних соціумів і країн. Плоди глобальної економіки розподіляються несправедливо. Це видно на прикладі більшості країн Афрікі12.

У Європі одним з основних наслідків глобалізації стає зростання безробіття і стагнація. Політика неоліберального глобалізму погіршує умови життя на планеті, особливо боляче вона вдаряє по найменш розвиненим країнам. Новий великий безлад набирає силу. При оцінці перспектив глобалізації та глобального управління розкривається суперечлива ситуація. Виходить, що глобалізація служить різним цілям. "Гуманний інтервенціонізм" часто переходить в безцеремонне втручання і, як визнає навіть З. Бжезинський, породжує ". моральну глухоту і байдужість до проявів соціальної несправедливості "13.

Відома й інша точка зору, вона активно проштовхується лібералами. Світова арена оцінюється як "поле спільних інтересів", на ньому діють вигідні для всіх правила поведінки. Найбільш активним сувереном на цьому планетарному поле залишаються США, вони прагнуть впровадити в міжнародні відносини вигідні для всіх нові правила, процедури та стандарти.

Виникають гострі протиріччя між цими "сучасними стандартами" і нормами класичного міжнародного права. Наприклад, "гуманітарною інтервенцією" та усталеною нормою невтручання у внутрішні справи держави.

В наші дні світові лідери всіма способами виправдовують свої дії, прагнуть до їх легітимізації. Виникають нові норми міжнародного права. Як і раніше велика роль ООН та її спеціалізованих установ. Країни, які не приймуть активну участь в створенні легітимного поля XXI ст., Сильно програють і будуть змушені танцювати під чужу музику. Вони ризикують залишитися за бортом нових коаліцій і міжнародних організацій.

Керівники африканських країн вже на початку ХХ1 ст. усвідомили необхідність підвищення рівня співробітництва між собою, вони прийняли рішення про створення Африканського союзу (АС). Прикладом для них, схоже, став Євросоюз. Це був крок у правильному напрямку. Політична і економічна інтеграція, захист свого суверенітету, відстоювання спільних інтересів Африки перед обличчям нового неоколоніалізму будуть ефективніше в рамках такої коаліції. Конференції, симпозіуми та семінари, організовані за допомогою сучасних засобів зв'язку, стануть важливим засобом створення Архітектури міжнародних відносин XXI ст. Мобілізація наукового інтелекту і політичних знань, в чомусь навіть інтуїцій, стане однією з найважливіших задач.

До цього сьогодні підготовлені деякі держави і суспільства, в їх числі знаходиться і Росія. Її значний інтелектуальний потенціал, проте, не вічний і, якщо їм не дорожити, може "випаруватися". Про нього будуть згадувати як про час нездійснених надій. В океані лютих хвиль глобалізації Росії, якщо її суспільство не струсоне, загрожує доля соціально-політичного "Титаніка".

Глобалізація - це нова система в розвитку, вона може замінити холодну війну, остання, проте, дуже живуча. віз-

никает жорстка світова глобальна економіка, важелі управління в ній до цих пір знаходяться в грошових сейфах атлантистів.

Глобалізація, трапляється, веде до посилення в політиці наднаціональних установ (ООН, НАТО, "двадцятка", БРІКС). У таких структур в наявності, звичайно, різні долі. Одна справа ООН - найдемократичніша в світі планетарна структура. Інша НАТО: замкнутий військовий блок, він був створений в 1949 році як оборонний, а сьогодні став плацдармом наступальних дій, часто вживаються в обхід Ради Безпеки ООН. Така його політика вносить в світові справи агресивність, напруженість і елементи великого безладу.

Ідеологія глобалізації все ще не має впливової концепції, яка згуртувала б людство перед викликами ХХ1 в., А не роз'єднувати його. Люди можуть, якщо захочуть, знайти дорогу до міжнародного співробітництва. Для цього в своєму розвитку вони повинні дбайливо ставитися до історичної спадщини предків, використовуючи з нього все позитивне, особливо від моралі. Нехтування останньої веде до "arrogance of power" - "зарозумілості сили". Чим воно сильніше, тим слабкіше людство.

Цивілізації існують в рамках своїх громадських і міжнародно-правових інститутів: законів і договорів, моральних цінностей і традицій. Всі разом вони складають досить стійку міжнародну середу. У справі перебудови світу тому краще не поспішати.

По-швидкому, повторюся, історію людства роблять війни і революції. Необхідні обережність і мудрість. Зрозумілим є одне: соціально-економічна нерівність породжує політичний хаос і в умах. Подвійні стандарти поведінки держав на світовій арені, вони, як шлейф, тягнуться за атлантистами, руйнують міжнародну стабільність, не дають утвердитися правопорядку.

Основні риси світового порядку втілюються в транснаціональних взаємодіях (international interactions), все більш взаємозалежному світовому ринку (increasingly interdependent global market), процесі регіональної інтеграції і глобальної кооперації. В рамках цього розвитку виникають нові завдання, вони стають загальними для людства (common concerns).

Серед них можна виділити: розвиток глобальної економіки як фінансово-економічної межі глобалізації; глобальне управління світовою економікою і політикою, їх фінансами; створення структури глобальної безпеки, безпеки для всіх, а не окремих привілейованих регіонів або груп країн;

зміцнення міжнародних організацій, в тому числі ООН, здатних управляти глобальними проблемами у всіх їх проявах; використання в світових справах людського капіталу (human capital) за допомогою вищої та середньої освіти; поліпшення, а не погіршення життя людей за допомогою нових технологій як у сфері промисловості, так і в сільському господарстві; пристосування до змін клімату, деградації навколишнього середовища; боротьба з голодом, хворобами та інфекціями, що переслідують людей; збереження культурної спадщини людства (cultural heritage), в тому числі міжнародного права, як засобу управління і регулювання міжнародними відносинами, в першу чергу між державами; створення сприятливих умов для забезпечення людей, в першу чергу в бідних країнах, основними продуктами і питною водою, кваліфікованою медичною допомогою. Без вирішення цих проблем зберегти позитивні початку в світовій політиці неможливо, вона переродиться в боротьбу на знищення, і це призведе людську цивілізацію до загибелі. Чи є можливість запобігти такій Апокаліпсис?

Майже кожна людина відповість на таке питання ствердно, в тому числі і політики високого рангу. Але, і в цьому весь трагізм, одночасно скажуть: "все робиться правильно, передбачення кінця світу придумані". І далі: "застосування військової сили - це всього лише продовження політики". Такий стійкий мілітаристський спазм в свідомості політичних еліт губить паростки нового мислення, а воно для створення стійкої і мирного міжнародного середовища, де процвітають розум і право, абсолютно необхідно.

Є й інша причина стійкої прихильності ряду політиків і дипломатів політиці з позиції сили. Це прагнення зберегти в міжнародних справах, наскільки це можливо, стан однополярного світу, домогтися покірного визнання, що світом править одна сила США і, коли це необхідно, військово-політичний блок НАТО.

Події на Україні і навколо неї зробили силову тенденцію в світовій політиці ще більш небезпечною. Не визнаються національні інтереси і безпеку Росії, затівається громіздка геополітична авантюра, яка не має нічого спільного з безпекою Європи. Замість зміцнення партнерства з Росією узятий безперспективний курс на її ізоляцію і дискредитацію

російських лідерів, перш за все їх найсильнішою фігури -президента.

В таких умовах ефективне глобальне управління малоймовірно. Великий безлад в ряді регіонів - це і Великий Близький Схід, і Афганістан, і Південно-Східна Європа -будет наростати. А тим часом голосно цокає заряди, по крайней мере, трьох бомб екологічної, гонки озброєнь і злиднів бідності. Думати, що вони нікого не підірвуть, наївно. Кожна з них може бути знешкоджена лише спільними планетарними зусиллями.

Примітки

1 На цю тему див. Мою статтю в журналі "Міжнародна життя", березень 2012.

2 Кокошин А. А. Деякі макроструктурні зміни в системі світової політики. Тенденції на 2020-2030-ті роки // Поліс. Політичні дослідження. - 2014. - № 4. - С. 38, 41. (Kokoshin A.A. 2014. Some macrostructure changes in the World politics. Trends for 2020-2030s // "Polis" journal. Political Studies. N 4) (in Russian) /

3 Глобалістика. Енциклопедія. - М .: Радуга, 2003. - С. 1157.

4 Шмельов Н.П. На захист здорового глузду // Сучасна Європа. - 2011. - № 2 (жовтень-грудень). - С. 139.

5 Іванов І.С. Зовнішня політика в епоху глобалізації. - М .: ОЛМА Медиа-Групп, 2011 року.

6 Чумаков А.Н. Глобалізація. Контури цілісного світу. - М .: Проспект, 2014.

7 Там же. - С. 406-407.

8 Гусейнов Абдусалам. Філософія думка і вчинок. - СПб. ГУП, 2012. -С. 306-307.

10 Попов В.В. Стратегія економічного розвитку. - М .: Вища школа економіки, 2011. - С. 25.

11 Шмельов Н.П. Указ. соч. - С. 142. Див .: Громико Ан.А. Злидні і голод - межі глобалізації // Азія і Африка сьогодні. 2014 року, № 10. (Gromyko An.A. 2014 Nischeta i golod grani globalizatsii // Aziya i Afrika segodnya. N 10) (in Russian).

Цит. по: Росія в різноманітті цивілізацій. - М., 2011. - С. 53.

"Азія і Африка сьогодні", М., 2014 р № 12, с. 2-8.

Глобальні проблеми сучасності розглядаються з двох різних сторін: безпеки людини і планети. Саме тому все частіше виникають труднощі в гармонійному існуванні людей на Землі без шкоди зовнішньому світу. Щоб реалістично оцінити критичність і необхідність термінових змін в житті, пропонуємо прочитати статтю, яка описує проблеми сучасності та можливі варіанти їх вирішення.

Основні глобальні проблеми сучасності

Все частіше новинні випуски шокують людей жахливою статистикою щодо насильства, аваріях, викидах в атмосферу, виснаженні земних ресурсів і наближенні глобальної катастрофи. Коли в розвинених країнах займаються роботами з штучним інтелектом, деякі національності зникають з лиця Землі через відсутність медичної допомоги і чистої води.

Люди настільки погубили навколишнє середовище, що для відновлення балансу потрібно прийняти ряд складний рішень, які матимуть масовий характер. Одна людина не може змінити весь світ, але уявіть якщо 7 млрд людей одночасно захочуть допомогти один одному.

Для таких випадків існує безліч організацій, в яких розглядаються глобальні проблеми людства і те, як ви можете зробити внесок в їх рішення.

Розглянемо основні проблеми:

Число голодних людей у \u200b\u200bсвіті за останні кілька років значно збільшилася. Кожна дев'ята людина в світі зазвичай голодує і, як наслідок, страждає від дефіциту поживних речовин. На перший погляд може здатися, що проблема в нестачі виробленої їжі, але ця думка помилкова. Людям просто не вистачає грошей, щоб купувати здорову їжу.

Проблема охорони здоров'я.

Крім недоїдання є багато інших проблем, які впливають на здоров'я людини в глобальному масштабі. У минулому основна увага вчених і організацій охорони здоров'я було сфокусовано на інфекційних захворюваннях: гепатиті, холеру, малярію, туберкульоз та ВІЛ. Розширення доступу до чистої води і поліпшення освіти в області санітарії привели до зниження поширення переданих хвороб у всьому світі. Однак це не означає, що зусилля по поліпшенню санітарії повинні бути припинені.

В даний час світове медичне співтовариство займається вивченням неінфекційних захворювань, таких як рак, діабет, хронічні респіраторні і серцево-судинні захворювання.

В даний час від інфекційних хвороб помирає 70% людей, а країни з низьким рівнем доходу страждають найбільш серйозно. Яскраво виражена ця проблема в Таїланді, Південній Африці, Мексиці та Індії.

Необхідність гендерної рівності.

Наступна проблема виникла в зв'язку з історичними умовами, які вибудували перед жінками соціальні бар'єри для економічної і особистої свободи. Незважаючи на те, що багато зусиль було докладено для полегшення цієї проблеми, викорінити її повністю не вдалося.

У багатьох патріархальних країнах жінки позбавлені прав з раннього віку. Їх не пускають до школи, не виділяють фінанси на вищу освіту і вважають, що жінка повинна сидіти вдома. Як результат, жінки як і раніше заробляють менше чоловіків. Така нерівність призводить до марної трати потенціалу і перешкоджає культурному і технічному прогресу. Незахищені жінки все частіше стають жертвами насильства і агресії.

Ряд тривожних статистичних даних ООН вказує на гостру потребу в гуманітарній підтримці Африки. У цьому регіоні спостерігається найвища в світі дитяча смертність і число людей, що живуть з ВІЛ. Тут найвищі показники затримки росту серед дітей, найбільша кількість смертей в результаті дорожньо-транспортних пригод та найнижчі показники за грамотністю населення. Показник народжуваності в Африці збільшується, але все більше людей страждають від цих проблем кожен день.

Глобальні екологічні проблеми.

Є три головних екологічних питання, перерахованих ООН. До них відносяться загрози існування організмів на суші і під водою, зміна клімату і виснаження ресурсів. Згідно зі статистикою ООН, ліси виснажуються зі швидкістю 13 млн гектарів щороку.

Велика частина планети покрита водою. Океани поглинають вуглекислий газ і виробляють близько 30% кисню. Незважаючи на свою важливість, океан знаходиться під загрозою. Надмірний вилов риби викликає загрозу зникнення багатьох видів.

Глобальні проблеми світу, що вимагають політичних рішень.

До них відносяться безпечне використання ядерних технологій, дотримання міжнародного права та світу, сприяння деколонізації країн і забезпечення ефективного функціонування демократій. Основна загроза для життя людини - сама людина. Світ постійно здригається від результатів терористичних актів, воєн, випробувань нової зброї і міграцій. У гонитві за новими землями політики і агресори гублять тисячі людських життів і виснажують ресурси природи.

Глобальні проблеми вимагають глобальних дій. Коли справа доходить до вирішення основних соціальних проблем з використанням інновацій, нових бізнес-моделей або мирових угод, то багато експертів сходяться на думці, що успіх рішення несе виключно політичний характер, а не технічний.

Шляхи вирішення глобальних проблем світу

ООН підготувала звіт під назвою Millennium Development Goals, який є важливим нагадуванням про те, що зміни можливі, коли ми діємо. Ось 10 основних моментів зі звіту:

З 1990 по 2015 рік більше 1 млрд людей вийшли з крайньої бідності. Відсоток жебраків в країнах, що розвиваються знизився з 47% до прогнозованих 14%.

Число дітей молодшого шкільного віку, які не відвідували школу, з 2000 року скоротилося майже вдвічі: з 100 млн в 2000 році до 57 млн.

З 1990 року дитяча смертність скоротилася більш ніж удвічі. У 1990 році померло 12,7 млн \u200b\u200bдітей у віці до 5 років. У 2018 цього року це число скоротилося до 6 млн.

Смертність матерів знизилася на 45% з 1990 року.

З 2000 по 2013 роки число нових випадків ВІЛ-інфекції скоротилося на 40%.

З 2000 по 2015 роки було попереджено більше 6,2 млн випадків смерті від малярії, в основному серед дітей у віці до 5 років.

З 1990 року 2,6 млрд людей отримали доступ до поліпшеного джерела питної води.

Кількість голодуючих в регіонах, що розвиваються скоротилася майже вдвічі з 23,3% в 1990-1992 роках до 12,9% в 2016-м.

Наведемо можливі вирішення актуальних проблем людства.

Проблему світу і воєн можна вирішити такими способами:

контролем за виготовленням зброї;

забороною на використання ядерної зброї і його альтернатив;

ретельним контролем за торгівлею зброєю та контрабандою;

жорсткими санкціями для країн-агресорів.

Дотримуючись цих елементарних умов, можна в рази зменшити кількість жертв і наслідків ведення військових дій.

Щоб уникнути екологічної катастрофи необхідні:

посилена охорона зникаючих організмів;

оптимальне використання ресурсів від локального до глобального рівня;

заходи захисту навколишнього середовища від впливів роботи фабрик, заводів та інших підприємств;

заборона проведення дослідів над тваринами;

створення нових заповідників.

Демографічну проблему допоможе вирішити ряд дій, спрямованих на гендерну рівність, захист жінок від насильства і вільний доступ до загальної освіти в будь-якій точці світу.

Уникнути нестачі паливно-сировинних ресурсів можна за допомогою впровадження альтернативних джерел отримання енергії і тепла. Одним з головних перешкод цьому є висока вартість обладнання для переробки енергії.

Проблему голоду варто спробувати вирішити таким шляхом:

розширення земель для вирощування та ведення господарства, а не для бетонної забудови;

створення нових озер і пасовищ;

автоматизація малого фермерського бізнесу і фінансування підприємств, що займаються вирощуванням натуральних продуктів харчування.

Води Світового океану також потребують термінового порятунку. Для цього необхідно:

визначення чітких зон для лову риби, видобутку нафти;

заміна портової техніки, яка робить викиди в води океану;

строгий контроль за рівнем чистоти води і інтенсивні дії для її очищення;

заборона на викид ядерних відходів і хімічної зброї.

Також не варто забувати про правила збереження чистоти за межами планети при дослідженні космічного простору.

Однією з головних проблем є різниця у розвитку багатьох країн. Технології, автоматизація, рівень освіти і медицини настільки сильно відрізняється, що ще більше зменшує можливість мирного існування народів. Єдиним вирішенням цієї проблеми є допомога відстаючим країнам і їх підтримка на міжнародному рівні.

Проблеми людства з кожним днем \u200b\u200bзбільшуються в своїй кількості. Це відбувається по ряду причин, в центі яких стоїть людина. Війни, викид сміття, промислові підприємства, створення нових видів хімічної та ядерної зброї, вирубка лісів і забруднення вод - масштаби руйнувань, які приносить планеті людина, стають жахливими. Щоб уникнути катастрофи і врятувати ресурси для життя нащадків, повинен бути задіяний кожен житель Землі.

Партнерський матеріал

Безрамкові вікна, телевізори, смартфони і навіть картини. Чому сучасний світ більше не хоче тримати себе в межах розумного - в огляді, підготовленому спільно з брендом Honor.

Пішло той час, коли ми обмежували себе однією функцією. Ми постійно вчимося, розширюючи свої кордони, прагнемо до мультизадачности, приміряємо на себе різні ролі. І культура стала такою ж. Жанри кіно, театру, музики сміливо змішуються один з одним, так що визначити, де закінчується один і починається інший, стає практично неможливо. Ідуть рамки і на побутовому рівні: нам подобається дивитися кіно на безмежному екрані з ефектом повного занурення, обладнати квартири вікнами від підлоги до стелі і переглядати відео на сучасних безрамкових смартфонах.

Архітектура: вікна-безрамнікі і будинки-скельця

Вікно, яке не ріжуть поперечні балки, створює відчуття вільного руху світла і повітря, а якщо відкрити таке вікно повністю, кордони між зовнішнім світом і будинком і зовсім стираються. До речі, виконуються безрамнікі з набагато більш міцного скла: невипадково з них часто роблять не тільки вікна, а й стіни. Квінтесенція тренда - саме прозоре в світі будівлю інституту технологій в Токіо. Прямокутний будинок-шкатулка розташований посеред парку, і за рахунок прозорих стін створюється повна ілюзія перебування в лісі. Більш авангардна версія - нагадує айсберг штаб-квартира департаменту здоров'я Бакскіх земель в Більбао. Вона, навпаки, затиснута між класичними будівлями, що ще більше підкреслює її незвичайний вигляд.

Живопис: багет, до побачення

Тенденція вішати на стіни картини без рамок з'явилася близько трьох років тому, але насправді, все ми з нею стикалися набагато раніше. Пам'ятайте, в дитинстві мама зміцнювала кнопочкой на стіні наші перші твори? Картина без рамки апріорі виглядає злегка саморобної, трохи більш затишною і начебто незакінченою, і дизайнери цим активно користуються. У новому сезоні вони не тільки не "одягають" твори мистецтва, але навіть не завжди вішають їх на стіну. Великі метрові картини можна побачити стоять на підлозі за диваном або ліжком, на тлі однотонних стін. Ніби це не будинок зовсім, а майстерня сучасного художника. До речі, дзеркала в сучасному інтер'єрі теж все частіше "роздягаються". Це особливо актуально для квартир, виконаних в стилі мінімалізму.

Хай-тек: телевізори без рамок

Безрамковий дизайн 360 ° надзвичайно популярний у виробників телевізорів: пристрої вписуються в інтер'єр, стаючи частиною, а точніше, продовженням простору. У новому сезоні їх вішають на стіни, встановлюють на спеціальні мольберти замість картин і навіть розміщують на стелі. Об'ємний екран (до 200 дюймів і більше), відсутність рамок і екзотичне розташування створюють відчуття повного занурення і відриву від реальності.

Інтер'єри: відсутність плінтусів і меблі без ручок

Впасти нижче плінтуса більше не вийде. Ще недавно здавалася незамінною деталь інтер'єру відходить у минуле. Стик стіни і підлоги тепер виглядає мінімалістично, строго і графічні. Ніяких зайвих ліній. Одна суцільна геометрія. Сучасні меблі теж стає все більш лаконічною. Ручки спрощуються і нерідко йдуть зовсім. Декор зводиться до мінімуму, а самі силуети предметів інтер'єру стають все суворіше: чим менше деталей буде відволікати нашу увагу, тим краще.

# data[].attributes.attachment_link.title
У сучасному світі великі і навіть глобальні. Глобальні проблеми людства і шляхи їх вирішення

# data[].attributes.attachment_link.description
Бідність і злидні мільярдів людей залишається однією з глобальних проблем людства і в XXI столітті. У 1992 році, згідно з рішенням Генеральної Асамблеї ООН, було встановлено Міжнародний день боротьби за ліквідацію злиднів, який з 1993 року регулярно відзначається 17 жовтня. Ця дата була обрана не випадково.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал 2+2

# data[].attributes.attachment_link.title
Тероризм – великий світовий бізнес

# data[].attributes.attachment_link.title
Міжнародний тероризм

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
ООН 5.ua

Рішуча боротьба з тероризмом та знищення "Ісламської держави". Такою була реакція світу на теракти в Бельгії. Питання боротьби з міжнародним тероризмом порушили в ООН. У генерального секретаря засудили теракти та закликали посилити антитерористичні заходи.

"Генеральний секретар ООН рішуче засуджує терористичні напади в Брюсселі. Він висловлює свої щирі співчуття родинам загиблих. Ці теракти сталися у самому серці Європи. Винні мають бути покарані", - заявив речник генерального секретаря ООН Фархан Хак.

Своє слово сказали й у Вашингтоні. Президент Обама пообіцяв посилити повітряну кампанію проти терористів на Близькому Сході. Аналогічні кроки розглядають й у рамках співробітництва в НАТО.

"Я мав змогу поговорити цим ранком з прем'єр-міністром Бельгії. Світ має об'єднатися, щоб не допускати таких зухвалих терактів. Ніщо не може виправдати вбивства невинних людей. Ми продовжимо обстрілювати позиції "Ісламської держави" і навіть посилимо цю кампанію", - заявив президент США Барак Обама.

Нагадаємо, низка терактів у Брюсселі сталася у вівторок вранці 22 березня. За офіційними даними, загинула 31 людина. У країні оголосили найвищий рівень терористичної загрози. Посилили безпеку і більшість європейських країн. Відповідальність за теракти на себе взяло терористичне угруповання "Ісламська держава".

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
теракти в брюсселі

# data[].attributes.attachment_link.title
Питання боротьби з міжнародним тероризмом порушили в ООН

# data[].attributes.attachment_link.description
Рішуча боротьба з тероризмом та знищення "Ісламської держави". Такою була реакція світу на теракти в Бельгії. Питання боротьби з міжнародним тероризмом порушили в ООН. У генерального секретаря засудили теракти та закликали посилити антитерористичні заходи. "Генеральний секретар ООН рішуче засуджує терористичні напади в Брюсселі. Він висловлює свої щирі співчуття родинам загиблих.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Левашов Олександр Євгенійович

# data[].attributes.attachment_link.title
Світ наприкінці ХХ ― на початку ХХІ ст. Міжнародний тероризм. | Тест з всесвітньої історії - "На Урок"

# data[].attributes.attachment_link.description
Виконайте тест, щоб перевірити знання з всесвітньої історії (11 клас). Коли захоплені терористами-смертниками пасажирські літаки зруйнували вежі Всесвітнього торговельного центру в Нью-Йорку?

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Скоморохова Валентина Іванівна

# data[].attributes.attachment_link.title
Світ наприкінці ХХ - на почтаку ХХІ століття. Міжнародний тероризм | Тест з всесвітньої історії - "На Урок"

# data[].attributes.attachment_link.description
Виконайте тест, щоб перевірити знання з всесвітньої історії (11 клас). Назвіть дату терористичної атаки на США, коли загинули майже 3 тис. осіб?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
" Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують Україні їх зобов'язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі (НБСЄ) поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України.., [а також] підтверджують зобов'язання утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об'єднаних Націй ..."

Що зумовило підписання цитованого документа?

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Купріянов Іван 

# data[].attributes.attachment_link.title
МІЖНАРОДНИЙ ТЕРОРИЗМ. АГРЕСІЯ РОСІЙСЬКОЇ ФЕДЕРАЦІЇ ПРОТИ УКРАЇНИ | Тест з всесвітньої історії - "На Урок"

# data[].attributes.attachment_link.description
" Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують Україні їх зобов'язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі (НБСЄ) поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України.., [а також] підтверджують зобов'язання утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об'єднаних Націй ..."