# data[].attributes.headline
Микола Вороний "Блакитна Панна"

# data[].attributes.subject
Микола Вороний "Блакитна Панна"

# data[].attributes.body
Настала весна. Розквітло та ожило усе.

Микола Вороний, як і усі інші люди того часу, робив мистецьку справу в напрямі модернізму. Йому не подобалось те, як писали його попередники. Ну...як не подобалось? Подобалось, просто у них не було шарму, який зачарував би самого Вороного

Як людина, Микола мала тривожну душу. Йому важливо не тільки те, що сказано, але й ЯК сказано. Тому він, сівши за стіл та взявши перо у руку, почав складати такі вірші, які не були такими, як твори імпресіонізму чи неоромантизму.

Одного разу він побачив за вікном усю красу весняної природи. На його думку, запашна Весна маяла своїми крилами і лине в прозорих шатах, у серпанках і блаватах. Не припиняли дивувати Вороного гори, гай, луги, поля, камеї, фрески, арабески. Немов на цю планету прийшла Блакитна Панна та розбудила усе живе й неживе.

Микола мав такі враження після цього, що ця сцена надихнула його на написання вірша, який був прикрашеним різноманітними алітераціями та асонансами

Ось так і з'явилася у нас в літературному світі "Блакитна Панна"

# data[].attributes.headline
Олександр Олесь "Чари ночі"

# data[].attributes.subject
Олександр Олесь "Чари ночі"

# data[].attributes.body
Кохання. Це слово має безліч чудових значень. Іноді воно чарує, іноді руйнує, але буває і надихає

Відомо, що Олександр дуже любив свою кохану, а згодом і дружину Віру. Кохання робить чудеса і Кандиба для неї вирішив написати такий вірш, в якому виражається усе те, що він хоче промовити.

Окрім кохання, письменник виділив філософію (прожити своє життя максимально насичено). Ця поезія — заклик не забувати, що життя — мить, яка так швидко спливає, тому треба насолодитися кожним прожитим днем, кожною хвилиною. Ключовими у вірші є слова «Лови летючу мить життя!», «Гори! Життя — єдина мить, / Для смерті ж — вічність ціла», що символізують молодість, кохання, весну. Вірш побудовано на наскрізному паралелізмі «людина - природа». Автор використовує традиційні для любовної лірики образи, символи: солов’ї, зорі, квіти. Передаючи красу кохання, поет уживає метафори («палкі обійми ночі», «бенкет весна справляє», «летять до хмар тумани», «свято радісне квіток»). Солов’ї, зорі, квіти — традиційні для любовної лірики і фольклору образи. Цим твір близький до народного.

Назва цього вірша - "Чари ночі", в ній можна виділити одного з найголовніших символів - ніч.

# data[].attributes.headline
Олександр Олесь "О слово рідне..."

# data[].attributes.subject
Олександр Олесь "О слово рідне..."

# data[].attributes.body
1909 рік

Олександр Кандиба як завжди сидить вдома та попиває чашку запашної кави. День був нудним, тому вирішив почитати твори Тараса Шевченка і Лесі Українки.

Хто ж знав, що саме ці письменники надихнуть Кандибу на написання нового вірша, який увійде до його майбутньої збірки "Будь мечем моїм..."? У ньому порушена головна проблема людства - проблема слова.

У чому сила слова? Завдяки ньому ми можемо робити прості речі: спілкуватися, критикувати, підтримати, доводити свою позицію. Також словом ми можемо передати історію народу з уст в уста, любити або вбити будь-кого. А найголовніше - словом ми можемо перемогти у битві із запеклим ворогом.

Використовуючи прийоми художніх засобів та виражаючи красу та милозвучність української мови, Олександр завершив складати свій новий шедевр. Коли Олесь думав про назву, то на його очах прилітав сизий орел. І саме цей птах став символом назви вірша - "О слово рідне, орле скутий"

# data[].attributes.headline
Павло Тичина "Пам'яті тридцяти"

# data[].attributes.subject
Павло Тичина "Пам'яті тридцяти"

# data[].attributes.body
Як відомо, 29 (16) січня 1918 року відбувалися бої під Крутами між київськими юнаками та більшовиками. Під час битв близько 100 українців пострадали.

Особливо Тичина запам'ятав те, як 28 українців жорстоко покарали, потім  застріляли, а в березні поховали на Аскольдовій могилі. Саме про них Павло і написав цей вірш.

Тичина відмітив, що в першу чергу переживає за майбутнє України, так як воно було затьмарено вбивством найкращих синів, які захищали свою землю.

Так, він поклав вину на росіян, порівнуючи їх з Каїном (який вбив свого брата через заздрощі). Та дав нам знати, що не слід забувати подвиги героїв!!!

# data[].attributes.headline
Павло Тичина "Ви знаєте, як липа шелестить?"

# data[].attributes.subject
Павло Тичина "Ви знаєте, як липа шелестить?"

# data[].attributes.body
А чи знаєте ви, як липа шелестить? Ні? Тоді слухайте...

Жив собі маленький Пашко як звичайна дитина, з матусею, батьком та 12 сестричками і братиками. Окрім навчання дуже полюбляв читати книжки.
Щодо професії. Спочатку він хотів бути співаком, потім в семінарії. "А письменником?" - запитаєте ви. Ну, Паша почав писати вірші десь в 1906 році. Його перший віршик мав неабияке "враження".
Але одного дня, судьба прийшла до Павла у гості, коли познайомився з Великим сонцепоклонником, Михайлом Коцюбинським. Це знайомство мало значний вплив на формування поета.

Тоді в 1911 році він вперше надрукував вірші. Найпершим з них став "Ви знаєте, як липа шелестить?" Цей короткий вірш мав величезний успіх, хоча й не відразу потрапив до збірки "Соняшні кларнети".

Тичина використав призму кольорів, демонструючи не тільки красу природи, а й свої перші почуття кохання. Доказом цього є порівняння шума верби з пробудженням коханої поцілунком. Окрім верби образом були і гаї, які бачили крізь тумани усе: і дідуганів, і солов'їв, і зорі, і місяць.

Тепер ви знаєте, як і липа шелестить, і ще й як сплять старі гаї.

# data[].attributes.headline
Павло Тичина "О панно Інно..."

# data[].attributes.subject
Павло Тичина "О панно Інно..."

# data[].attributes.body
Зима. Жив та й сидів удома головний герой на ім'я Павло. Сидів він собі біля вікна, згадує своє темне минуле.

Колись він покохав одну гарну дівчину. Не просто покохав, а дитинно й злотоцінно. Думав, що вона також кохатиме Павла, але та не відповіла йому взаємністю. "А кому він тоді присвятив цей вірш, якщо ця дівчина його не любила?" - запитуєте ви.

Річ у тім, що окрім неї була також сестра Інна. Під час написання такого вірша той пам'ятав очі, як музику і спів. Побачивши Інну, він розумів, що йому на душі стає зле. Не може зрозуміти, кого любить. Інну чи її сестру?!

Ось такий вам приклад любовного трикутника, де чоловік кохає як одну, так й іншу жінку.

# data[].attributes.headline
Максим Рильський "У теплі дні збирання винограду..."

# data[].attributes.subject
Максим Рильський "У теплі дні збирання винограду..."

# data[].attributes.body
Ще одна історія про кохання

Прогулявшись по ясному саду, чоловік стрів одну жінку. Вона була ясна і радісна, наче сміх. Еге, закохався, значить, га?!

Щоб не бути дуже дивним та дуркуватим, герой вирішив продемонструвати свої навички флірту. Спитав: "А як тебе привернути до моїх рук?" У відповідь чує: "Лампаду щодня світи, і тоді я буду твоєю жінкою!"

І став він їй допомагати. А вона така чарівна була!!!! І підняла батіг, і гукнула свіжо на мулів...

Чим це все завершилося? Ну, герой став поводитися як дитина і мовив: "Добре бути молодим у теплі дні збирання винограду"

# data[].attributes.headline
Володимир Сосюра "Любіть Україну"

# data[].attributes.subject
Володимир Сосюра "Любіть Україну"

# data[].attributes.body
Якось жив у тоталітарні часи Володимир Сосюра. Тоді Україну повністю витягли з багнюки Німеччини. Він розумів, що діями радянської влади люди все більше забувають про те, що їхній рідний дім - Україна. Ось сидить Володя, думає собі: "Як зробити так, щоб серед цього пекла жила хочь якась патріотична душа?" Думає, думає... Придумав!!!

Назвав свій шедевр "Любіть Україну". Здавалось би, що там такого у тої назви? Який сенс вірша? Та коли його прочитаєш, то зрозумієш, що "вишнева" країна усюди: у снах, у зірках,  у вербах, у квітці, у пташині, в кривеньких тинах, у пісні, у думі, в дівочих очах, в стягів багряному шумі... Навіть студенти просили Сосюру по кілька разів читати цей вірш на літвечорах.

Але нам відомо, що усе в житті завжди має або позитивні, або негативні наслідки. І "Любіть Україну" не є винятком. Злодіюки у вигляді Сталіна та його помічників обвинувачували невинного чоловіка у "буржуазному нацоналізмі". Хоча подумайте, електровогні та порохи все ще актуальні.

До речі, за актуальність та сьогодення!!! Після смерті босса Радянського союзу у 1953 році, вірш все-ж таки надрукували. Володимире, якщо ти нас чуєш, то знай, що вічні ми будемо з Батьківщиною!!!!