# data[].attributes.headline
ראגדה אבו ג'ומעה

# data[].attributes.subject
ראגדה אבו ג'ומעה

# data[].attributes.body
צפו בסרטון המצורף וכתבו איך הרגשתם במהלך המבצע, האם הרגשתם שאנו נמצאים תחת מצב חירום? המשכתם להתנהל כרגיל? באיזה דרך פעולה נוספת הייתם משתמשים על מנת להבין את חששות הילדים.

במהלך המבצע הייתה רגשת פחד, לעומת זאת לא יכולתי להראות את הרגש הזה לאנשים ההנמאצים מסבבי כדי לא ירגישו גם בפחד או בלחץ, ומצד שני אני מאמינה באלוהים ויודעת שמה שיקרה הוא לטובתי. נוסף על כן,הייתי עם המשפחה בבית ולא יצאתי, ואני לא שוכחת שהרגשתי בפעמים רבים בלחץ מכיוון שאני לא יודעת איך לפתח שיח מיטבי בנושא מצב חירום עם האחים והאחיות שלי, ודאגתי שלא ירגישו בפחד בעזרת שיח על העתיד ואיך מתמודדים עם המצב הזה.
ומבחינת כיצד אני מבינה או מזהה את רגשות הילדים, היא בעזרת השאלות שלהם לגבי מצב החירום, הציורים שמציירים.

כתבו בפדלט כיצד אתם הייתם פועלים בתור מורים (המלמדים כיתה באזור הדרום או המרכז) במהלך מצב החירום- מהם דרכי ושיטות הפעולה שהייתם נוקטים על מנת להמשיך בשגרה ולייצר תחושת רוגע לתלמידים

בתור מורים, עלינו לייצר אווירה בטוחה ולא להראות לתלמידים את רגשות הפחד והלחץ, לחזק את ביטחונם העצמי של הילדים ביכולתם להתמודד עם מצבי חירום שונים. מצד אחד, צריך לפתח אצל התלמידים  הבנה ומודעות למצבי חירום שאינם ברורים להם, ומצד שני להגן עליהם בקבלת אחריות על עצמם ובמניעת רגשות אשמה ממנו במצבים שבהם אין ביכולתם להתמודד בעצמם. אני חושבת שיש לבית-הספר יגם תפקיד משמעותי בצורה עקיפה בחינוך לחירום מן ההיבט של העברת מסרים והפצת ידע להורים דרך התלמידים.

# data[].attributes.body
צפו בסרטון המצורף וכתבו איך הרגשתם במהלך המבצע, האם הרגשתם שאנו נמצאים תחת

מצב חירום? המשכתם להתנהל כרגיל? באיזה דרך פעולה נוספת הייתם משתמשים על מנת להבין את חששות הילדים

את האמת שאני המשכתי לחיות כרגיל, אני כן הרגשתי שאנחנו נמצאים במצב חירום כי כל המדינה הייתה במצב חירום, אני חושבת שאם המשכתי להתנהל כרגיל זה כי במרכז פחות מרגישים את המלחמה. נכון שגם אצלנו היו אזעקות אבל לא כמו באשדוד למשל, אז אצלנו פחות מרגישים שאנחנו במצב חירום. אני גם חושבת שב״ה המדינה שלנו יודעת איך לפעול במצבים כאלו כי אנחנו מדינה במלחמה, אז אני מאוד בוטחת בו ולכן אני המשכתי לחיות כרגיל.
כדי להבין את חששות הילדים הייתי מבקשת מהם לכתוב לי את הרגשות שלהם, או לצייר אותם. מצד אחד הייתי רוצה שכל תלמיד ישתף את חברו כך שמי שמפחד לא ירגיש שהוא היחיד, מצד שני אלו שמפחדים ומשתפים ברגשות שלהם יכולים להדביק את אלה שלא מפחדים בפחד שלהם. אם כל אחד כותב על דף את הרגשות שלו, או מצייר את מה שהוא מרגיש אני אוכל לדעת כל אחד איך המצב הזה עובר עליו בלי להלחיץ את שאר הילדים.

כתבו בפדלט כיצד אתם הייתם פועלים בתור מורים (המלמדים כיתה באזור הדרום או המרכז) במהלך מצב החירום- מהם דרכי ושיטות הפעולה שהייתם נוקטים על מנת להמשיך בשגרה ולייצר תחושת רוגע לתלמידים

בתור מורה המלמדת במרכז הייתי מכינה אותם מראש על מצב שיכול לקראות, כך שהתלמידים לא יהיו בשוק או לא יהיו מופתעים יותר מידי אם חסבשלום יקרה מצב כזה. הייתי יוזמת שיעור בנושא בצורה נחמדה ולא מלחיצה כי בכל זאת זה ילדים, והייתי מנסה לראות מה החששות של כל אחד במצב כזה, אם מה הם יכולים להתמודד ומה איפשר לעשות כדי להקל עליהם במצב כזה.

# data[].attributes.body
צפו בסרטון המצורף וכתבו איך הרגשתם במהלך המבצע, האם הרגשתם שאנו נמצאים תחת

מצב חירום? המשכתם להתנהל כרגיל? באיזה דרך פעולה נוספת הייתם משתמשים על מנת להבין את חששות הילדים
במהלך מבצע "שומר החומות" חשתי בהלה גדולה ופחד. אני מתגוררת באזור השרון אזור הנחשב רגוע. במהלך המבצע בעיקר דאגתי למשפחתי, אני זוכרת כי כמעט ולא יצאתי מהבית ונשארתי כמה שיותר עם ההורים שלי. אני זוכרת כי אחיינים שלי (בני 7 ו4) הגיעו אלינו בשביל שנהיה כולנו יחד, אחיינית שלי בת ה7 ממש זוכרת עד היום את המבצע לפעמים היא מזכירה לי שהייתי בממ"ד ושהיו אזעקות ואני מרגיעה אותה ואומרת לה שאין לה מה לדאוג.

כתבו בפדלט כיצד אתם הייתם פועלים בתור מורים (המלמדים כיתה באזור הדרום או המרכז) במהלך מצב החירום- מהם דרכי ושיטות הפעולה שהייתם נוקטים על מנת להמשיך בשגרה ולייצר תחושת רוגע לתלמידים?

כמורה הייתי מקיימת דיאלוג עם התלמיד ושואלת אותו מה הוא מרגיש, נותנת לו לדבר ולהביע את עצמו.  הייתי מפתחת שיח בכיתה בנוגע לרגשות ולחששות של כל אחד, כך הם ידעו שיש להם למי לפנות. בנוסף במידת הצורך- הייתי מערבת גורמים מטעם בית הספר שיכולים לתרום לתחושת הקלה.

# data[].attributes.headline
                                                       כתבו איך הרגשתם במהלך המבצע, האם הרגשתם שאנו נמצאים תחת מצב חירום? המשכתם להתנהל כרגיל? באיזה דרך פעולה נוספת הייתם משתמשים על מנת להבין את חששות הילדים

# data[].attributes.subject
                                                       כתבו איך הרגשתם במהלך המבצע, האם הרגשתם שאנו נמצאים תחת מצב חירום? המשכתם להתנהל כרגיל? באיזה דרך פעולה נוספת הייתם משתמשים על מנת להבין את חששות הילדים

# data[].attributes.body
בתחילת המבצע הרגשתי בפחד עצום במיוחד שזה קרה ממש מולי, לראות את הרקטות מחלון הבית זה ממש לא פשוט ולחשוב כול יום מה יקרה ביום שאחרי וגם לחשוב על ההורים ועל המשפחה חוץ מזה שסדר היום ממש התהפך ושום דבר לא היה נורמלי לא הצלחנו לעבוד לא הצלחנו ללמוד ולא הצלחנו לבלות. זה מצב שהיה מאוד קשה לכולם ילדים, מבוגרים וזקנים ,התפללתי כול יום שזה ייפסק .
אפשר להבין את חששות הילדים לפי ההתנהגות שלהם בהבעות פנים או בצורת הדיבור אלו דרכים שהם משקפים מה הילד באמת מרגיש.
אנהאר שלגם

# data[].attributes.headline
סבטה גבריקוב

# data[].attributes.subject
סבטה גבריקוב

# data[].attributes.body
איך הרגשתם במהלך המבצע, האם הרגשתם שאנו נמצאים תחת מצב חירום? המשכתם להתנהל כרגיל? באיזה דרך פעולה נוספת הייתם משתמשים על מנת להבין את חששות הילדים?
במהלך המצבע האחרון הגשתי מאד שאנחנו נמצאים תחת מצב חירום כי זו הייתה הפעם הראשונה שחוויתי את המבצע כאמא. היה לי מאד קשה להתנהל כרגיל כי הרבה פעמים הרגשתי שהפחד שיקרה משהו יבת שלי ממש משתלט עליי ומפשיעה גם עליי וגם עליה לרעה. ניסיתי להיות כמה שיותר נוכחת מרגיעה ומכילה, ניסיתי להשרות שלווה, ותחושבת ביטחון, חזרה מהירה לשגרה עם פעילות הפוגתית.

כיצד אתם הייתם פועלים בתור מורים (המלמדים כיתה באזור הדרום או המרכז) במהלך מצב החירום- מהם דרכי ושיטות הפעולה שהייתם נוקטים על מנת להמשיך בשגרה ולייצר תחושת רוגע לתלמידים?
אני חושבת שמאד חשוב לוודא שכולם יודעים מה לעשות במצב חירום, איך לתפקד ולאן ללכת. לנהל שיחות הפוגה משחקים והפעלות נעימות ומרגישות, אולי שיעורי מיינדפולנס ושמיעת מוזיקה מרגיעה ונעימה בזמן פעילות כיתתית, לשאול מה הילדים היו רוצים לעשות עכשיו ולהתאים את עצמי לסיטואציה.

# data[].attributes.body
צפו בסרטון המצורף וכתבו איך הרגשתם במהלך המבצע, האם הרגשתם שאנו נמצאים תחת

מצב חירום? המשכתם להתנהל כרגיל? באיזה דרך פעולה נוספת הייתם משתמשים על מנת להבין את חששות הילדים

במהלך המבצע "שומר חומות" הרגשתי פחד שלא הרגשתי מאז "מלחמת לבנון השנייה" כי מאז מלחמת לבנון השנייה (בתקופה זו, הייתי תקופה בצפון) לא נתקלתי באעזקות ופחדים בעוצמות כאלה, בפרט,  כאשר האזעקות הגיעו עד לעיר שבה אני גרה והייתה נפילה ליד הבית שלי.  אני זוכרת שבאותו רגע  לא ידעתי כיצד עליי לפעול בסיטואציה כזאת ומיד אני, המשפחה והשכנים ירדנו למדרגות ושוחחנו יחד, כאשר כל אחד הציף את החשש שלו, התעניין בבני המשפחה שלו וכן הלאה. באיזשהו מקום המפגש עם השכנים הרגיע אותי כי העברנו את הזמן בשיחות אחד עם השנייה ובמילות חיזוק.  עקב המצב, הקפדתי להתעדכן כל רגע  ודאגתי לא לצאת מהבית כדי לא להגיע למצב שיש נפילה ואני לא יודעת כיצד להכיל את המצב ולהתמודד איתו. אני מאמינה שכדי להבין את חששות הילדים הייתי מנסה לנהל איתם שיח פתוח המאפשר להם להציף את החששות שלהם כמובן בהתאם לגילם. בנוסף, הייתי מנסה להוציא את הילדים מהחשש באמצעות משחקי חברה ופעילויות נוספות אחרות.

כתבו בפדלט כיצד אתם הייתם פועלים בתור מורים (המלמדים כיתה באזור הדרום או המרכז) במהלך מצב החירום- מהם דרכי ושיטות הפעולה שהייתם נוקטים על מנת להמשיך בשגרה ולייצר תחושת רוגע לתלמידים

בתור מורה המלמדת באזור הדרום או המרכז, הייתי יוזמת שיעור בנושא על מנת לאפשר לתלמידים להעלות את החששות שלהם ואת ההרגשות שלהם בנושא על מנת להבין עם מה כל תלמיד מתמודד ולסייע לו במה שאפשר.

# data[].attributes.body
א. צפו בסרטון וכתבו כיצד הרגשתם במהלך המבצע, האם הרגשתם שאנו נמצאים תחת מצב חירום? המשכתם להתנהל כרגיל? באיזה דרך פעולה נוספת הייתם משתמשים על מנת להבין את חששות הילדים?

במהלך המבצע הרגשתי חוסר אונים ובהלה מוחלטת. אני מתגוררת באזור השרון, אזור שבדרך כלל לא רגיל לאזעקות. במבצע זה הרגשתי הזדהות עם תושבי הדרום, הרגשתי את הפחד והחוסר אונים שהם נמצאים בו באופן תמידי. המבצע גרם לי להבין שאני הרגשתי את התחושה הזו לכמה ימים והם חיים ככה באופן טבעי ו"רגילים". הרגשתי שאנו תחת מצב חירום ולא המשכתי להתנהל רגיל כלל, פחדתי לצאת מהבית מפני שלא ידעתי היכן האזעקה תתפוס אותי והאם יהיה מרחב מוגן באזור.
הדרך פעולה שבה הייתי משתמשת בכדי להבין את חששות הילדים היא שיח- לא בהכרח על המצב, אלא על כל מה שהם חושבים.  הייתי מנהלת שיח עם התלמידים ונותנת להם את המקום לפרוק ולהוציא את כל אשר על ליבם. בנוסף, מניסיון אישי שלי עם אחיינים שלי,  הרבה משחקי חברה יכולים להעסיק את התלמידים ולגרום להם לחשוב על דברים אחרים.

ב. כיצד הייתם פועלים בתור מורים? במהלך מצב החירום – מהם דרכי ושיטות הפעולה שהייתם נוקטים על מנת להמשיך בשגרה ולייצר תחושת רוגע לתלמידים?

בתור מורה לכיתה במהלך מצב חירום הייתי בראש ובראשונה משוחחת איתם על המצב, משקפת להם את המציאות (בצורה עדינה ככל שניתן, לא כמו בחדשות ובערוצי התקשורת  השונים כי הם בכל זאת ילדים).
כמו שכתבתי בסעיף הקודם הייתי מנסה להסית את מחשבותיהם מהמצב משום ששיח מעמיק יכול לגרום להם לתחושת פחד עוד יותר, למחשבות ושאלות "מה יקרה אם יפול בבית הספר טיל?" / "מה יקרה אם לא נספיק לרוץ למרחב המוגן?" וכו'.
הייתי מכינה משחקי חברה כמו חבילה עוברת ובה יהיו שאלות אישיות, כך התלמידים ינצלו את התקופה לטובה ויכירו יותר.
הייתי מכינה משימות בהמשכים ( משימות חקירה, משימות תיעוד) שיעסיקו אותם וינעימו את זמנם.
מנגד לכך, אני חושבת שלמרות כל הכאוס שבו נמצאים בזמן מלחמה חשוב לשמור על שגרת לימודים (עד כמה שניתן), לשדר לתלמידים שסדר היום שלנו לא משתנה ואנו מוגנים בבית הספר, שומרים על ההנחיות ולכן אין סיבה לחשוש.
עלינו המורות לשדר בעיקר ביטחון, חום ולהקשיב עד כמה שניתן במיוחד בסיטואציות מסוג זה.

# data[].attributes.body
כיצד אתם הייתם פועלים בתור מורים (המלמדים כיתה באזור הדרום או המרכז) במהלך מצב החירום- מהם דרכי ושיטות הפעולה שהייתם נוקטים על מנת להמשיך בשגרה ולייצר תחושת רוגע לתלמידים

הייתי שומרת על קור רוח, נותנת הפוגות לתלמידים מפעם לפעם. הייתי נותנת יותר מקום לשיח פתוח ולשאלות על תחושות והרגשות וגם על המקרה- מה הייתם רוצים לעשות? מה הייתם רוצה שיקרה אחרת? ועוד.

# data[].attributes.headline
אהובה אסתר אברמוביץ 314833161

# data[].attributes.subject
אהובה אסתר אברמוביץ 314833161

# data[].attributes.body
כתבו איך הרגשתם במהלך המבצע, האם הרגשתם שאנו נמצאים תחת מצב חירום? המשכתם להתנהל כרגיל? באיזה דרך פעולה נוספת הייתם משתמשים על מנת להבין את חששות הילדים

במהלך המבצע חשתי לראשונה פחד אמיתי וזה עקב העובדה שפעם ראשונה עברתי מבצע עם תינוקת ראשונה. הרגשתי אחראית על תינוקת ולכן פחדתי שיקרה משהו נורא חלילה. בעקבות המצב החדש שאליו נקלענו, לא המשכתי להתנהל כרגיל עקב חוסר הידיעה של מה יקרה ומתי. העדפתי להישאר בבית ובמקום מוגן לנו.
בכדי להבין את חששות הילדים, הייתי מציעה פשוט לדבר על מה שקורה. להסביר לילדים את המצב בדרך מופשטת ולנסות לשאול שאלות כמו "מה אתה מרגיש במצב הנוכחי?" "מה זה גורם לך לרצות?" "מה אתה חושב שירגיע אותך?"

כתבו בפדלט כיצד אתם הייתם פועלים בתור מורים (המלמדים כיתה באזור הדרום או המרכז) במהלך מצב החירום- מהם דרכי ושיטות הפעולה שהייתם נוקטים על מנת להמשיך בשגרה ולייצר תחושת רוגע לתלמידים

בתור מורה לכיתה במהלך חירום הייתי קודם כל משוחחת איתם על המצב, מסבירה מה קורה כרגע במדינה וגם בכיתה שלנו. מנסה ליצור להם איזושהי תחושה מרגיעה בכיתה. הייתי מנסה להעלות את הרגשות שלהם. כותבת על הלוח את כל הרגשות/חששות שלהם ומראה להם שהם לא היחידים שחשים ככה. בנוסף, הייתי מעלה פתרונות לחששות שלהם יחד איתם. שואלת שאלות מנחות כמו "מה עוזר לכם להירגע?" "מה אתם עושים כשאתה עצובים/לחוצים?" וכדו'. בעיקר משליטה רוגע ונותנת מקום לרצון שלהם להוציא החוצה את מה שלפעמים הם לא יכולים להוציא בבית.

# data[].attributes.headline
שרית אליאסי 

# data[].attributes.subject
שרית אליאסי 

# data[].attributes.body
צפו בסרטון המצורף וכתבו איך הרגשתם במהלך המבצע, האם הרגשתם שאנו נמצאים תחת
מצב חירום? המשכתם להתנהל כרגיל? באיזה דרך פעולה נוספת הייתם משתמשים על מנת להבין את חששות הילדים?

בזמן מבצע שומר החומות לראשונה בחיי הרגשתי פחד, חרדה ואי שליטה על חיי. הרקטות נורו ללא הפסקה ולראשונה נורו למרכז בצורה בלתי רגילה בנוסף לכך,  כיפת ברזל לא הספיקה לרייט את כל הטילים מה שהוסיף לחרדה מהמצב. הרגשתי שאני נמצאת בשעת חירום ולא התנהלתי בכלל כרגיל בשגרת חיי. לא עבדתי בצורה סדירה ולא הצלחתי להתרכז בלימודים. חששתי למשפחתי ולאחיינים שלי בעיקר  שלא "יתפסו" לא מוכנים במהלך היום ולא יהיה להם אזור מוגן בסביבתם. מבצע שומר החומות היה קשה ומבהיל ואני מאחלת שלעולם לא נחזור לסיטואציה קשה זו.
על מנת להבין את חששות הילדים, ראשית, הייתי נותנת להם לשתף את רגשותיהם. שנית הייתי משחקת איתם משחקים על מנת להבין אותם יותר.

כיצד אתם הייתם פועלים בתור מורים (המלמדים כיתה באזור הדרום או המרכז) במהלך מצב החירום- מהם דרכי ושיטות הפעולה שהייתם נוקטים על מנת להמשיך בשגרה ולייצר תחושת רוגע לתלמידים

בתור מורה במהלך מצב חירום
הייתי מנהלת איתם הרבה שיחות על מנת להרגיע אותם. בנוסף הייתי משחקת איתם משחקים, שמה להם סרטים, קוראת איתם סיפורים.
בעצם כל פעולה שיכולה להוציא אותם קצת מהמצב הנתון.
אני מאמינה שכאשר משדרים ביטחון לילדים זה מרגיע אותם ויוצר אצלם תחושה של ביטחון.

# data[].attributes.body
1.     מבצע שומר החומות שהתקיים בחודש מאי האחרון, היה למבצע מאיים מאוד בו הותקפנו באופן אינטנסיבי מאוד על-ידי ארגון חמאס. אין זו הפעם הראשונה בה חשתי שאני נמצאת תחת מתקפה ואיום ממשי לחיי, אולם, הייתה זו הפעם הראשונה בשנים האחרונות בה חווינו גם איומים ופרעות בתוך המדינה. השנאה, האלימות וההסתה שהתחוללו בערים הסמוכות למקום מגורינו, עוררו בי תחושות של פחד, אי וודאות ודאגה רבה. כאחת שגרה בסמוך לכפר קאסם (בראש העין) ואף נוהגת לבלות לעיתים קרובות ביפו, נמנעתי לחלוטין מלהסתובב ברחובות, בשל חוסר הביטחון והחששות הרבות שמא אפגע בכל רגע נתון בו אני נמצאת מחוץ לביתי. חששות הילדים במקרי חירום כאלה ואחרים נובעים חשיפה למידע רב שאינו מותאם לגילם (למשל, בחדשות, במדיה החברתית, או בהאזנה לשיח במשפחה) על כן, תחושות האיום בקרב ילדים עלולות להוביל לחרדה קיומית של ממש, חרדה שתערים על יכולת ההתמודדות של הילד.

2.     בתור מורה הפועלת במהלך מצב חירום בכיתה, ראשית ישנה חשיבות רבה לשוחח ולהסביר על המצב בו אנו נמצאים תוך תיווך וסינון תכנים בלתי הולמים שעשויים לעורר חרדה מוגברת. תלמידנו נחשפים במסגרות שונות מחוץ למסגרת הבית ספרית לכל המתרחש במדינתנו, ולכן תפקידו של המורה לתווך ללומדים את הידע ולא להסתיר, כדי לצמצם את תחושת אי הוודאות שתוריד בד בבד גם את מפלס החרדה. זאת ועוד, כמתנסה בהוראת הספרות, ניתן להעזר בעולם שלם של יצירות המציעות סיפורים על אדם/בעל חיים אחר החווה משבר המאיים על חייו ומציגות כיצד הוא צלח את המשבר. עריכה מותאמת של שיעור מסוג זה מתכתבת עם תחום הביבליותרפיה, המהווה שיטת טיפול באמנות. באמצעות הטקסט הספרותי/השיר ניתן להגיע בקלות ליצירת שיח כיתתי ושיתופי פעולה מצד תלמידים רבים המתקשים להביע עצמם במצבי משבר. באמצעות דיון בנראטיב שבטקסט נוצרת מעין הרחקה של הסיטואציה מעולמם של הלומדים, הרחקה זאת מאפשרת ללומדים להכיר בחשיבות של התמודדות עם משברים, מעוררת אמפתיה ומקרבת את היחיד לרגשות החבויים ומודחקים בנפשו.

# data[].attributes.body
מצב החירום שאפף את המדינה בעת התרחשותו של מבצע "שומר החומות", הוא אינו מצב החירום הראשון שחוויתי, אך אני מוכרחה לומר כי זוהי הפעם הראשונה בה הבנתי באמת, באופן ממשי - מהו פחד. בראשי תמיד קיימת הידיעה כי בצידה השני של הארץ מתרחשת מציאות יומיומית מאיימת, מטלטלת ומעוררת בהלה, וכן וודאי שאני דואגת, כואבת ומחבקת את התחושות, אך באופן מסוים ניתן לומר כי מציאות זו "רחוקה" ממני, שכן אינני חווה אותה באופן ממשי אשר פוגם בשגרה היומיומית שלי. במבצע האחרון כאשר הגיעו הרקטות אל שטחה של תל-אביב (אזור מגוריי) והאזעקות החלו להישמע בזו אחר זו, הפנמתי את משמעותו של הפחד ויכולתי להזדהות עם מצוקתם של תושבי הדרום. באותם הזמנים נתקפתי חרדה וחוויתי פחד קיומי – פחד לאבד וכן גם פחד למות. לראשונה הרגשתי כי אין לי במה להיאחז וזאת מפני שידעתי, ידעתי את המצב על בוריו. זאת מפני שאינני עוד ילדה, שכן כבר חובשת אני את כובע ה"מבוגר" שכעת הוא זה היודע וזה הנדרש לספק הגנה וביטחון בעצמו.

כמורה אשר נדרשת לפעול במצב חירום מול תלמידים, בראש ובראשונה אשמור עד כמה שאפשר על סדר יום מוכר, זאת בכדי ליצור אקלים שגרתי ורגוע. כמו כן, אעניק מקום רחב לביטוי רגשי באמצעות דרכים מגוונות – כתיבה, ציור, בחירת שיר, שיח ועוד. הצעתי את דרכים אלו נובעת מכך שילדים אינם נוטים לחשוף את רגשותיהם ומגלים קושי בביטוי בהיר של רגשות ותחושות ועל כן, באמצעות דרכים מגוונות אלו, עשויים הם "לדבר" על רגשותיהם באופן עקיף, בטוח וטבעי, למצוא חיבור ואף לחוש הזדהות בלא כל צורך להוסיף דבר. זאת ועוד, ביטוי רגשי זה ייצור מרחב שיתופי בטוח ומוגן בו יוכלו ילדים לשתף בתחושותיהם בלא כל חשש. נוסף על כך, אשלב בשיח עמם מסרים מווסתים ומרגיעים בהלימה לגילם ולשלב ההתפתחותי בו הם מצויים, כאלה המשככים את תחושת, הפחד, הלחץ והחרדה למשל; "יש לנו צבא חזק ששומר עלינו". אקריא להם סיפורים שיאפשרו להם להפליג בדמיון ולהימצא במציאות אחרת (המציאות הסיפורית), ואף אזמן בעבורם התנסות בהמחזה, שכן ילדים מפיקים הנאה מהתחזות לאור כך שהיא מאפשרת להם "בריחה" מהמציאות ושליטה בה.

# data[].attributes.body
צפו בסרטון המצורף וכתבו איך הרגשתם במהלך המבצע, האם הרגשתם שאנו נמצאים תחת
מצב חירום? המשכתם להתנהל כרגיל? באיזה דרך פעולה נוספת הייתם משתמשים על מנת להבין את חששות הילדים
במהלך המבצע לא הגעתי לבית הספר להתנסות משום שאני עובדת במערך הכבאות וההצלה והייתי צריכה להגיע לעבודה לסייע. הרגשתי שאנחנו תחת מצב חירום משום שהייתי מעורבת בעשייה של תחנות כיבוי האש במחוז דן היכן שנפלו טילים (גבעתיים, חולון, גבעת שמואל). מצב החירום הזה השפיע עלי באופן אישי שבך שהבנתי שעליי לשמור על קור רוח לתפקד ב100%. מסקנה זאת מווה אותי גם במחשבה של כיצד הייתי מתנהלת בבית הספר - בקור רוח, בשליטה, ברוגע. אני חושבת שעל מנת להבין את חששות הילדים הייתי מבקשת מהם לכתוב אותן ולאט אלט לעבור על כל חשש ולאשש אותו. כך - שהם רואים שחור על גבי לבן שהכל בסדר, אני מקווה שזה ירגיע אותם.

כתבו בפדלט כיצד אתם הייתם פועלים בתור מורים (המלמדים כיתה באזור הדרום או המרכז) במהלך מצב החירום- מהם דרכי ושיטות הפעולה שהייתם נוקטים על מנת להמשיך בשגרה ולייצר תחושת רוגע לתלמידים

אני הייתי מבצעת שיטה שקראתי בספר להפוגת החששות. הייתי מבקשת מכל תלמיד לכתוב את כל החששות שלו על נייר. לאחר שכל התלמידים כתבו - הייתי מבקשת מהם להכין מטוס נייר ואת המטוס, יחד עם החששות, הייתי מבקשת להטיס מחוץ לבית הספר והכי רחוק שאפשר. לאחר מכן - הייתי מבקשת מהם להכין איזשהי יצירה שבה כלול כל מה שבטוח - הבית, המשפחה, החברים, בית הספר ועוד.. את היצירה אנחנו שמים בכיתה ולמעשה אנחנו כך מוקפים רק במה שבטוח ולא בחששות.

# data[].attributes.body
צפו בסרטון וכתבו כיצד הרגשתם במהלך המבצע, האם הרגשתם שאנו נמצאים תחת מצב חירום? המשכתם להתנהל כרגיל? באיזה דרך פעולה נוספת הייתם משתמשים על מנת להבין את חששות הילדים?

במהלך המבצע האחרון, הרגשתי לחוצה וחרדה לשלומם של הקרובים אליי. במבצע זה, גם בעיר בה אני מתגוררת (פ"ת) שלרוב לא חווה את רוב האזעקות, חווינו אזעקות רבות, וגם נפילות. מצב זה אכן הורגש כמצב חירום, בו כולנו דרוכים, וחווים פחד וחרדה מסוימת. אירוע זה שיבש את מהלך החיים השגרתיים שלנו. אני אישית לא הצלחתי להמשיך להתנהל כרגיל, נמנעתי מיציאה מהבית, מחשש שתתפוס אותי אזעקה בזמן לא מתאים.

כיצד הייתם פועלים בתור מורים? במהלך מצב החירום – מהם דרכי ושיטות הפעולה שהייתם נוקטים על מנת להמשיך בשגרה ולייצר תחושת רוגע לתלמידים?

בתור מורה, הייתי מוציאה את התלמידים אל הטבע, או עובדת איתם עם חומרי טבע. במהלך העבודה הייתי משמיעה מוזיקה מרגיעה, ולעתים גם מדברת על הנושא אך בצורה עדינה אשר משקפת את המציאות עד כמה שניתן בהתאם לשכבת הגיל. בשעת סטרס, כפי שאמרה החוקרת בסרטון, לא הייתי מדברת עם התלמידים על הנושא, אלא מסיחה את דעתם מרגשות אלו ומנתבת את רגשותיהם לפעולה כגון יצירה/ משחק.

# data[].attributes.body
צפו בסרטון וכתבו כיצד הרגשתם במהלך המבצע, האם הרגשתם שאנו נמצאים תחת מצב חירום? המשכתם להתנהל כרגיל? באיזה דרך פעולה נוספת הייתם משתמשים על מנת להבין את חששות הילדים?

עצם ההיזכרות במבצע האחרון "שומר החומר" מכניסה אותי למקום לא נעים. אני מתגוררת בנתניה עיר שבה כמעט ולא היו אזעקות מהיום שבו נולדתי. אני לא רגילה לזה, לא יודעת כיצד מתמודדים עם זה וזה תקף אותי בטיימינג הגרוע מכל. האכלתי את הבן שלי ונשמע אזעקה, אז היה כבן חצי שנה – הרגשתי שהשמיים נופלים עליי. החששות והחרדות הוכפלו כי יש לי תינוק בידיים. לא ידעתי מה לעשות? מה יקרה אם זה יימשך? נורא חששתי לחייו, אני רק זוכרת איך לא הפסקתי לחבק ולנשק אותו ולהגיד לו שאמא פה, אבל בפועל לא הייתי שם בכלל. הרגשתי תחת מצב חירום במלוא מובן המילה, לא חשתי מצב כזה מעולם. השגרה שלי נפגעה, חזרתי לגור עם ההורים למשך שבועיים כי נורא פחדתי להישאר לבד, כמעט ולא ישנתי בלילות. אולי קצת דרמתית, אבל אלו התחושות שליוו אותי למשך כל ימי המבצע, ואפילו קצת אחריי. בדיעבד אני יכולה לומר שאם הבן שלי היה קצת גדול יותר, הייתי משנה את הפעולות שלי וכן את הלחץ ששידרתי. הייתי מנסה לשחק אתו, לדבר אתו על דברים שאוהב, לישון יחד אתו ולנסות להפוך את כל המצב חירום הזה "לחוויה".

כיצד הייתם פועלים בתור מורים? במהלך מצב החירום – מהם דרכי ושיטות הפעולה שהייתם נוקטים על מנת להמשיך בשגרה ולייצר תחושת רוגע לתלמידים?

בתור מורה הייתי פועל בדיוק כמו שדיברה החוקרת בסרטון. הייתי יוצרת אובייקט בכיתה שעליו נפיל את כל החרדות/תחושות/פחדים בזמן מצב החירום. בנוסף, הייתי נמנעת משיח על רגשותיהם במצב זה. אתן כדוגמא את עצמי – ככל שידברו איתי יותר על מצב החירום כך המחשבה שלי תתעמק בו ונפשית אהיה לי קשיה. בזמן מצב החירום אני חושבת שמומלץ לנסות לנתק את הילדים (כמובן לא לגמרי) מהמצב בחוץ ולגרום להם להרגיש בבית הספר אווירת שגרה נעימה וטובה ככל הניתן.

# data[].attributes.headline
אליאן יאגודייב

# data[].attributes.subject
אליאן יאגודייב

# data[].attributes.body
בזמן המבצע האחרון מצאתי את עצמי חרדה מאוד- בעיקר לסובבים לי. דאגתי מאוד לאחותי שרק התגייסה חודשיים קודם לכן שהייתה רחוקה מהבית בפעם הראשונה במקרה של מצב חרום, ולאחותי הקטנה (שהייתה בת 12) ופחדה ללכת לישון מחשש שלא תשמע את האזעקה. אני אפילו זוכרת שהתחברתי לזום של אחד הקורסים כמה דקות לפני השיעור ובאמצע שיח עם המרצה, קטעתי אותה בגלל שהייתה אצלנו אזעקה והייתי צריכה להתנתק מהשיעור.
מאז שאני זוכרת את עצמי בכל חופשה ובכל חג נסעתי למשפחה שלי בדרום - כך שכמעט בכל מבצע הייתי מוקפת ילדים בני גילי וקטנים ממני. אני זוכרת שתמיד חשתי שהאחריות להרגיע ולעודד את אחיותי ובני דודתי הייתה עליי. הייתי פורסות מזרנים על כל רחבי רצפת הממ"ד וקוראת לזה "מסיבת פיג'מות", הייתי ממציאה משחקים ומספרת סיפורים כדי למנוע מהקטנים (ואפילו מעצמי) לפחד או לדאוג יותר מדי.
אני חושבת שבתור מורה הייתי פועלת (או אפעל) בדיוק כך: מנסה להרגיע בעזרת משחקים וסיפורים, מנסה להצחיק על מנת לספק בועת ביטחון בתוך מצב החירום. בשנה האחרונה קיבלתי דוגמאות רבות, גם בהתנסות וגם בעבודה, על התפקיד של המורה בהתמודדות עם מצבי לחץ ועל סוגי השיח שאפשר לפתח עם תלמידים בעקבות מקרי חירום, אני מקווה שאדע איך ליישם דוגמאות אלו במצבי החירום (הבלתי נמנעים) העתידיים.

# data[].attributes.headline
במבצע האחרון אכן הרגשתי שהמדינה הייתה תחת מצב חירום. שרתי בזמנו בצבא באוגדת עזה והרגשתי את המתח העצום, הפחד, הסכנה וההתנהלות הבלתי רגילה של כל הסובבים שלי. לו הייתה מורה בזמן הזה או בעתידי כמורה בעת מצב חירום הייתי עושה כל שביכולתי כדי לייצר תחושת  רוגע לתלמידיי. הייתי מקיימת שיחות אישיות וכיתתיות להבנת תחושותיהם של התלמידים ועל מנת שיוכלו לפרוק את מה שעל ליבם. נוסף על כך, כפי שמציינים בסרטון, הייתי מכניסה פעילויות טבע להוראתי אשר מגבירות את תחושת הרוגע ומעניקות לילד תחושה של התעסקות ובריחה מהכאן ועכשיו. כמו כן אני חושבת ששיח על העתיד יכול להרגיע וליצור תחושת ביטחון. 

# data[].attributes.subject
במבצע האחרון אכן הרגשתי שהמדינה הייתה תחת מצב חירום. שרתי בזמנו בצבא באוגדת עזה והרגשתי את המתח העצום, הפחד, הסכנה וההתנהלות הבלתי רגילה של כל הסובבים שלי. לו הייתה מורה בזמן הזה או בעתידי כמורה בעת מצב חירום הייתי עושה כל שביכולתי כדי לייצר תחושת  רוגע לתלמידיי. הייתי מקיימת שיחות אישיות וכיתתיות להבנת תחושותיהם של התלמידים ועל מנת שיוכלו לפרוק את מה שעל ליבם. נוסף על כך, כפי שמציינים בסרטון, הייתי מכניסה פעילויות טבע להוראתי אשר מגבירות את תחושת הרוגע ומעניקות לילד תחושה של התעסקות ובריחה מהכאן ועכשיו. כמו כן אני חושבת ששיח על העתיד יכול להרגיע וליצור תחושת ביטחון. 

# data[].attributes.body
בתקופת מבצע שומר חומות מעט חששתי ובעיקר הבנתי את סבלם של תושבי הדרום, בתור אחת ששירתה בגבול רצועת עזה אני יודעת כיצד עלינו להתנהל בשגרת חירום. בשירות הצבאי הייתי נוכחת לא מעט פעמים בתקופות בהם המצב בגזרה היה "חם", חוויתי הרבה פעמים ירי טילים מקרוב כאשר הזמן להגיע למרחב מוגן הוא פחות משבע שניות. באותה תקופה בה המצב בגזרה היה מתוח חוויתי לחץ וחרדות רבות כמו קושי להירדם בלילה לבד ובהלה כאשר הייתי שומעת רעש של משהו חזק (אפילו משאית פח זבל ליד הבית).

כיום, כאשר אני גרה מרכז ולא בסמוך לאזור הירי אני עדיין חשה פחד מהסיכוי להיפגע, אך כמובן שהפחד הוא לא כמו פעם משום שאני יודעת שבמרכז הסיכון הוא לא כמו בדרום ויש לנו זמן למצוא מסתור, בגלל שהייתי ברצועת עזה אני חושבת שקיבלתי יותר פרופורציות מכאלה שלא חוו את מה שחוויתי.
אני בעיקר מעריכה וכואבת את אלה החיים בדרום בשגרה יומיומית שאינה פשוטה.

לאחר תקופת מבצע שומר חומות התנהלתי כרגיל, באזור בו אני גרה היה רק פעם אחת אזעקה.

דרך הפעולה בה הייתי משתמשת כדי להרגיע ילדים היא לדבר איתם על המצב ועל מה שקורה סביב, כמובן שהשיח יהיה בהתאם לרמת הגיל, לדעתי חשוב שהילדים יהיו מעודכנים במה שקורה מסביב כלומר בתקופה שכולנו חווים ועוברים יחד. בשיחה עם ילדים חשוב בעיקר להרגיע וליצור אצלם תחושה של תקווה וביטחון שהכול יהיה בסדר וששום דבר לא יכול לקרות לנו אם אנחנו מקשיבים ופועלים לפי ההנחיות.