# data[].attributes.body
אצלנו בבית מרוקנים את הפח פעם / פעמיים ביום
והרוב אצלנו זה פלסטיק

# data[].attributes.body
יומן פסולת
שאריות של אוכל
בקבוקי פלסטיק
קליפות תפוז,בננה
אריזות של ממתקים
כוסות פלסטיק
קליפות של ביצים

# data[].attributes.headline
יומן פסולת - רותם 

# data[].attributes.subject
יומן פסולת - רותם 

# data[].attributes.body
בפח היו עטיפות של אוכל , ואוכל שזרקנו , וכל מיני קליפות של פירות , ואנחנו זורקים את הפח שלושה פעמים בשבוע .

# data[].attributes.headline
ממטרד - למשאב

# data[].attributes.subject
ממטרד - למשאב

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
24 בנובמבר 2018

אפשר למצוא אותם מאחורי מרכזי קניות גדולים, צוללים אל תוך מכולות האשפה ותרים אחרי משאבים שונים הזמינים שם. יש כאלו שעושים זאת כדי לנצל את כמויות המזון העצומות שמשליכות רשתות שיווק ויש שהופכים זאת לעסק כלכלי משגשג של מכירת חפצים משופצים מיד שנייה או שלישית. בין אם מדובר בפעולה המונעת מאידיאולוגיה חברתית או פשוט ניצול הזדמנות כלכלית, הפעילות הזאת חושפת את הבזבוז ואובדן הערך בתרבות הצריכה שלנו.

אך האם ניתן להפוך את החיטוט המקרי הזה באשפה לפעילות נרחבת ומקיימת, כזאת שמחזירה ערך לשרשרת הייצור והשימוש? יש מומחים שמציעים להתחיל לחפור במזבלות כדי להפיק מהן משאבים יקרי ערך.

ממטרד למשאב

אנחנו מייצרים כמויות עצומות של פסולת: הממוצע העולמי הוא כ-0.7 קילוגרמים לאדם ביום, ו במקום הראשון בעולם לייצור פסולת נמצאת כוויית, עם 5.7 קילוגרמים ליום לאדם. ישראל נמצאת מעל הממוצע עם 1.7 ק"ג לתושב ביום, יותר מהממוצע באירופה שעומד על 1.3 ונמצא במגמת ירידה. כמות הפסולת שלנו עתידה להכפיל את עצמה בעשור הקרוב, זאת ככל שהאוכלוסייה תגדל ותהליך העיור יימשך.

מזבלות ואתרי הטמנה ישנים או לא מטופלים מסבים נזקים סביבתיים ובריאותיים: כימיקלים מזהמים את הקרקע ומי התהום, חומר אורגני הופך למתאן שהוא גז חממה וגם למטרד ריח, הרכב מיני הצמחים ובעלי החיים מצטמצם ועל בית הגידול משתלטים מינים שמשגשגים בתנאי אשפה; זהו כר פורה לחיידקים ולמפיצי מחלות והחשיפה לזיהום ולמטרדים משפיעה על בריאותם של המתגוררים בסמוך כשלרוב מדובר באוכלוסיות מוחלשות.

רק בעשורים האחרונים ורק בחלק מהמדינות התפתחו סטנדרטים סביבתיים של טיפול באתרי הפסולת. התקינה האירופית לניהול פסולת עוצבה רק ב-1999 וגם בארצות הברית היא השתרשה רק בשלהי במאה ה-20. ניהול זה כולל אטימה של אתרי פסולת בסוף חייהם, שמירה על בריאות הציבור מהמפגעים ככל שניתן, וניצול מסוים של משאביהם, כמו הפניית גז מתאן לייצור אנרגיה. בעולם וגם בישראל יש אתרי פסולת שמפיקים בהם אנרגיה מגז המתאן שנפלט בתהליך הפירוק וניתן גם "ל תפוס חום" שנוצר בתהליכי הפירוק למטרה דומה.

באתרי פסולת יש שפע של משאבים בלתי מנוצלים: מתכות (ברזל, אלומיניום נחושת, ליתיום ואחרות), זכוכיות ופסולת אלקטרונית (מכשירי חשמל קטנים כמו מכונות גילוח, מכשירים גדולים כמו מכונות כביסה, ציוד קירור ומיזוג ומוצרי מחשוב) שהיקפה הגלובלי מוערך בכ-50 מיליון טונות בשנה. מדובר בפסולת יקרה. ב-2014 הוערכה כמות הזהב שהושלכה לאתרי אשפה ב- 300 טונות, כעשירית מהתפוקה העולמית השנתית באותה תקופה. אם נעבור להפיק את המתכות מאשפה, במקום לכרות אותן מבטן האדמה, הרי שנהנה מהשפעה סביבתית נמוכה יותר - בעיקר משום שאין צורך בעיבוד כימי של העופרות שנכרות. המתכת נמצאת כבר בצורתה הרצויה.

חופרים בזבל

גרופ משייל (Group Machiels), חברה בלגית לשירותים סביבתיים, זיהתה את הפוטנציאל הטמון באתרי האשפה והקימה מיזם בשם לסגור את המעגל, שפועל באחד מאתרי הפסולת הגדולים בבלגיה. באתר טמונים כ-18 מיליון טונות אשפה ובחברה מעריכים כי ניתן לנצל מחצית מכמות זו כחומרי גלם מושבים - כמו מתכות, זכוכית או פלסטיק - ולהפוך לפחות חלק מהשאר לאנרגיה באמצעות טכנולוגיה חדישה. על פי החברה, את השאריות בקצה התהליך אפשר להפוך לחומרי בניין. אם יצליח התהליך, שכעת פועל באתר ניסיוני, הוא ייצר מאות משרות בעשרים השנים הבאות. בסוף התהליך יוסב השטח לשימוש אחר - חלק למגורים וחלק כשטח פתוח משוקם - וכך ייחסכו ההוצאות של תחזוקת המטמנה כדי למנוע את נזקיה.

מדובר במיזם שפועל בחסות Eurelco, קונצרן אירופי שהוקם כדי ליישם כרייה מתקדמת במטמנות ( ELM). להערכת הקונצרן יש באירופה למעלה מחצי מיליון מטמנות שבהן ניתן להחיל את התפיסה החדשה הזאת. כדי לעשות זאת, יש צורך בעבודה מול הקהילות המקומיות, כפי שנעשה באתר בבלגיה. ובאישורים רגולטוריים. ואכן, הפרלמנט האירופי כלל את התפיסה הזאת בעדכון של התקינה לגבי מטמנות.

ב-2013 פרסמה ממשלת סקוטלנד דו"ח שסקר את הפוטנציאל של ניצול אתרי פסולת - בעיקר אתרים ישנים שכיום אינם בשימוש. בדו"ח עלו סוגיות של בטיחות העובדים במטמנות הישנות, כמו גם השאלה האם כדאי לחשוף את החומרים הרעילים באתרים או להשאירם באדמה. בדו"ח עלה גם הנושא של הכדאיות הכלכלית בשימוש בפסולת אלקטרונית מאתר הפסולת. מובן שלסינון פסולת "חדשה" יש יתרון על פני כרייה של פסולת בת עשרות שנים: לסמארטפון שנזרק אתמול לפח יש ערך רב יותר מזה שנזרק לפני עשרים שנים והוא גם זוהם פחות משהות בתחתית גבעת הזבל. לכן, כל אתר פסולת צריך לעבור הערכה בדבר תכולתו, ההיסטוריה של החומרים שהושלכו בו, זאת מול הפוטנציאל הכלכלי מייצור האנרגיה, השבת חומרי הגלם, ערך תוצרי המשנה ושימושי הקרקע בסוף התהליך. לזה צריך להוסיף גם את העלויות החיצוניות של הפחתת זיהום וסיכוני בריאות מהמשך קיומה של המטמנה כאתר לא מטופל.

האשפה שלנו רטובה יותר

המצב בישראל שונה במידה ניכרת מהמצב במדינות אחרות, אומרת פרופ' אופירה אילון מהחוג לניהול משאבי טבע וסביבה באוניברסיטת חיפה וראש תחום איכות סביבה במוסד שמואל נאמן בטכניון. "עצם הכניסה לתהליך בחינה של כרייה ממצבורי אשפה צריכה להיעשות מתוך הכרת המציאות הישראלית. יחסית לאירופה וארה"ב", היא מציינת, "האשפה שלנו שונה, היא רטובה יותר - בגלל הרגלי האכילה שלנו - הטמפרטורה בה האשפה 'מתבשלת' גבוהה יותר והאשפה יותר חומצית. לכן, יכולת ניצול המשאבים כאן תהיה שונה".

אילון אומרת שעד כה לא נעשו ניסיונות רציניים לכרייה במטמנות, אפילו לא מיזמי פיילוט בקנה מידה משמעותי. "החסמים העיקרים לכך הם היעדר תמריצים כלכליים והמדיניות שמתעדפת את צמצום היקף ההטמנה על פני ניצול משאבים ממטמנות קיימות", היא אומרת.

למעשה, גם אם יהיה ניסיון כזה, הרי שהרקורד שלנו בתחום אינו מזהיר. "על אף החוק לטיפול בפסולת חשמלית ואלקטרונית, האיסוף והניצול של פסולת כזו אינו מצליח באופן מיוחד. לכן נראֵה שאנחנו רחוקים עדיין מפעילות כלכלית יזמית לניצול מטמנות", מסכמת אילון.

בעקבות הכתבה ב"זווית" הסיפור פורסם גם ב- וואלה!

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
איכות הסביבה

# data[].attributes.attachment_link.description
24 בנובמבר 2018 אפשר למצוא אותם מאחורי מרכזי קניות גדולים, צוללים אל תוך מכולות האשפה ותרים אחרי משאבים שונים הזמינים שם. יש כאלו שעושים זאת כדי לנצל את כמויות המזון העצומות שמשליכות רשתות שיווק ויש שהופכים זאת לעסק כלכלי משגשג של מכירת חפצים משופצים מיד שנייה או שלישית.

# data[].attributes.headline
פתרונות לבעיית הפסולת

# data[].attributes.subject
פתרונות לבעיית הפסולת

# data[].attributes.body
שלושת ה-R (ובאנגלית The three R’s) הוא מושג המתאר את שלוש השיטות העדיפות ביותר למניעת הצטברות פסולת: הפחתה (Reduce), שימוש חוזר (Reuse) ומיחזור (Recycle). שלוש השיטות האלו הן השלבים המרכזיים בפירמידה המתארת שיטות לטיפול ומניעת הצטברות פסולת.

העדיפות של שיטות שונות נקבעת לפי מידת הצלחתן במזעור נזקים סביבתיים, תוך כדי שימור מרבי של התועלת לאדם. לכן, למשל, הפחתה היא הפיתרון הטוב ביותר – על ידי התייעלות חסכונית, יכול האדם להפיק את המקסימום ממוצרי צריכה שונים, תוך שהוא מונע מראש יצירה של פסולת נוספת.

במיחזור, לעומת זאת, נמנע רק חלק מהנזק האקולוגי הכרוך בשימוש במוצרי צריכה, שכן במהלך המיחזור מבוזבזת מידה לא מבוטלת של אנרגיה, שייצורה כרוך בניצול משאבים וביצירת זיהום נוסף

# data[].attributes.headline
בנק חומרים - לבחירה לפרויקטים:

# data[].attributes.subject
בנק חומרים - לבחירה לפרויקטים:

# data[].attributes.body
באילו חומרים אנחנו משתמשים/מוקפים?

+בד
+פלסטיק
+זכוכית
+בטון
+ברזל
+קרמיקה
+אלומיניום
+גומי - אורי, ים
-קרטון
-נייר
*חול
*עץ

# data[].attributes.headline
יומן פסולת - מיקה

# data[].attributes.subject
יומן פסולת - מיקה

# data[].attributes.body
בפח היו עטיפות של אוכל שקנינו ושקיות של גבינות ומוצרים שבאים עם אזירות היו שם גם הרבה מאוד שאריות אוכל וקליפות של כל מיני פירות
אנחנו זורקים ארבע פעמים בשבוע בערך את הפח והפח גדול

# data[].attributes.headline
יומן פסולת-ים שמיר

# data[].attributes.subject
יומן פסולת-ים שמיר

# data[].attributes.body
כוסות חד פעמיות
שאריות אוכל
עטיפות מזון
קרטונים של קורנפלקס
קליפות של פירות

# data[].attributes.body
יומן פסולת-
בקבוקי פלסטיק
גלילי נייר
קרטונים
ניירות משומשים
קליפות בננה
ומוציאים את הפח כל יומיים בערך

# data[].attributes.headline
יומן פסולת-עידו אור<

# data[].attributes.body
יומן פסולת-עידו אור
בקבוקי פלסטיק
כוסות חד פעמיות
אריזות מזון
ניירות
שאריות אוכל

# data[].attributes.headline
יומן פסולת - אופיר מלכה

# data[].attributes.subject
יומן פסולת - אופיר מלכה

# data[].attributes.body
אריזות של מוצרי מזון
חבילות מגבונים משומשות
בקבוקי פלסטיק
גלילים של נייר
שאריות מזון
אנחנו לוקחים פעם ביום כמעט זבל לא כל יום לפעמים יומיים.

# data[].attributes.headline
יומן פסולת - נועה:

# data[].attributes.subject
יומן פסולת - נועה:

# data[].attributes.body
שיירי מזון - קליפות וכאלו
אריזות קרטון של מוצרי מזון
אריזות פלסטיק של מוצרי מזון
גלילי קרטון של נייר טואלט ונייר סופג
ניירות שציירנו וכתבנו עליהם

# data[].attributes.headline
אי-אפשר להסתפק במיחזור: צריך לצמצם את ייצור הפסולת

# data[].attributes.subject
אי-אפשר להסתפק במיחזור: צריך לצמצם את ייצור הפסולת

# data[].attributes.body
ממחזרים בישראל כרגע 20% מהפסולת, מהנתונים הנמוכים ב-OECD.

# data[].attributes.headline
מותגים רבים מבינים ש

# data[].attributes.body
מותגים רבים מבינים שבעידן החדש הזה, הם עלולים לייצר ערך שלילי למותג, אם הלוגו המהודר שהם כל-כך גאים בו ימשיך להתנוסס על אריזת פלסטיק מזהמת. הצרכנים עוברים שינוי, מודעים יותר לנזקים של המוצרים שהם רוכשים, וחלקם גם לא יכולים לסבול יותר את המחשבה על כך שהם במו-ידיהם גורמים לנזק שעלול לא להיות בר תיקון. בפועל אפשר לראות כבר את השינוי: בארה"ב, דיסני הוציאו משימוש קשיות חד-פעמיות בפארק, ואיתם גם סטארבאקס ושורה של עסקים בארה"ב. האגן דאז וטייד בוחנות אפשרות של אריזות רב-פעמיות למוצריהן, וגם יוניליבר ופפסי מחפשות פתרונות.

רבים מהעסקים משתפים פעולה עם חברות מיחזור כדי לייצר פתרונות ברי-קיימא, ובכמה מדינות בארה"ב מתבצע פיילוט: החברות משווקות לצרכנים מוצרים באריזות רב-פעמיות, ואוספות אותם כשהצרכנים מסיימים את התכולה ומבצעים הזמנה חדשה.

# data[].attributes.headline
מה יקרה בעוד כמה שנים קדימה אם נמשיך ככה?

# data[].attributes.subject
מה יקרה בעוד כמה שנים קדימה אם נמשיך ככה?

# data[].attributes.body
"אנחנו נטבע בזבל שלנו. הקרקע שלנו יקרה והטמנה היא פתרון גרוע מאוד. כל-כך הרבה שנים בכל העולם מטפלים בפסולת, אי-אפשר פשוט לעשות את זה כבר גם כאן? לא צריך להמציא את הגלגל. רק לאמץ פתרונות".

# data[].attributes.headline
מדיניות הטיפול של ישראל בפסולת:

# data[].attributes.subject
מדיניות הטיפול של ישראל בפסולת:

# data[].attributes.body
"אנחנו חופרים בור גדול ודוחסים אליו פסולת. לחלק מהחומרים לוקח עשרות ומאות שנים להתפרק, והחומרים האלה פולטים גז ומוציאים נוזלים. נוצרות פליטות לא ידידותיות לסביבה. זו לא שיטה בת-קיימא", מסבירה ד"ר שירה דסקל, מומחית בניהול פסולת וברגולציה סביבתית מבית הספר לקיימות במרכז הבינתחומי

# data[].attributes.headline
הרכב האשפה שלנו:

# data[].attributes.subject
הרכב האשפה שלנו:

# data[].attributes.body
34% מהאשפה שלנו מורכבת משאריות מזון, 18% מפלסטיק, 16% מנייר, 8% משאריות קרטון, 6% של חיתולים, ו-5% של פסולת בניין. מתוך כלל הפסולת, רק 20% מגיעים למיחזור, בעוד 80%, החלק הארי, מוטמן בקרקע ללא למיון - מהנתונים הגרועים במדינות ה-OECD.

# data[].attributes.headline
מדי שנה אנחנו קונים יותר וזורקים יותר:

# data[].attributes.subject
מדי שנה אנחנו קונים יותר וזורקים יותר:

# data[].attributes.body
מדי שנה אנחנו קונים יותר וזורקים יותר:
יותר בגדים, יותר צעצועים, יותר טלפונים סלולריים, יותר מוצרי אלקטרוניקה, יותר מוצרי מזון והזמנו הרבה יותר חבילות מחו"ל. באותו זמן בדיוק, השלכנו את החפצים הישנים לאשפה. אומנם חלקנו הגדילו לעשות וחילקו את הפסולת הביתית בין פחי המיחזור הצבעוניים, ואולי אפילו הרחיקו עד כלוב בקבוקי הפלסטיק במורד הרחוב, אבל האם חשבנו לרגע לאן נעלמים הרי האשפה שאנחנו מייצרים, לעתים ללא חשבון, ומה מחירם הסביבתי והכלכלי?.

# data[].attributes.headline
אחד הדברים המשפיעים 

# data[].attributes.body
אחד הדברים המשפיעים על ההתחממות הגלובלית הוא האשפה הביתית שלנו.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
ב-2018 קנינו יותר מב-2017: יותר בגדים, יותר צעצועים, יותר טלפונים סלולריים, יותר מוצרי אלקטרוניקה, יותר מוצרי מזון והזמנו הרבה יותר חבילות מחו"ל. באותו זמן בדיוק, השלכנו את החפצים הישנים לאשפה. אומנם חלקנו הגדילו לעשות וחילקו את הפסולת הביתית בין פחי המיחזור הצבעוניים, ואולי אפילו הרחיקו עד כלוב בקבוקי הפלסטיק במורד הרחוב, אבל האם חשבנו לרגע לאן נעלמים הרי האשפה שאנחנו מייצרים, לעתים ללא חשבון, ומה מחירם הסביבתי והכלכלי?.

אחד הדברים המשפיעים על ההתחממות הגלובלית הוא האשפה הביתית שלנו. לפי האו"ם, משבר אקלים אחד לפחות מתרחש בכל שבוע, וב-20 השנים הקרובות אנחנו עתידים להוציא 2.7 טריליון דולר על תשתיות שונות בכדי להתמודד עם האפקטים של ההתחממות הגלובלית ועוד 520 מיליארד דולר בשנה על התמודדות עם משברי אקלים נקודתיים.

לפי עמיעד לפידות, ראש תחום פסולת באדם טבע ודין, הפסולת האורגנית בישראל אחראית על כ-20% מפליטות גזי החממה שלנו. "15.5 טריליון קילו של גזי חממה נוצרים רק מהפסולת האורגנית. בנוסף, אנחנו מייצרים מיליון טון פלסטיק בשנה, שווה ערך לשני מיליון טון דלק - כמו 10 מיליון רכבים פרטיים. כלומר, הפסולת שלנו מייצרת יותר גזי חממה מכלי הרכב שלנו. את הפסולת הזו צריך להפריד ולמחזר. אין מספיק מודעות, ואין מנהיגות שתוביל את התהליך הזה".

המשרד להגנת הסביבה מעריך כי אדם בישראל מייצר כ-1.7 ק"ג פסולת ביום - מהנתונים הגבוהים בעולם, וקצב גידול הפסולת הביתית שלנו עומד על 2% בשנה. לפי הבנק העולמי, ייצור האשפה הממוצע בעולם עומד על 1.2 ק"ג לאדם. בסה"כ, מייצרים הישראלים 5.4 מיליון טון אשפה בשנה.

עד שנת 2050, צפויה ישראל להיות המדינה הצפופה בעולם המפותח: קצב גידול האוכלוסייה שלנו גבוה, ומהגרים מרחבי העולם ממשיכים להגיע לכאן. התחזיות הדמוגרפיות מציבות את ישראל בפני בעיה: אנחנו עומדים לייצר הרבה יותר זבל, וחייבים לייעל את הטיפול בו כדי לא להיקלע למשבר. "באיזשהו שלב, בעתיד הלא רחוק מאוד, ייגמר המקום הזמין להטמנת אשפה בישראל. אנחנו ארץ קטנה וצפופה ואין כאן זמינות של קרקע. עוד בימי חיינו אנחנו 'נזכה' לראות שלא יהיה יותר מקום להטמין בישראל, ואף אחד לא ירצה לקנות את האשפה שלנו", מזהיר פרופ' יצחק הדר מהפקולטה לחקלאות באוניברסיטה העברית.

ב-2017 שילמו תושבי ישראל כ-3.6 מיליארד שקל על הטיפול בפסולת - לא מעט כשלוקחים בחשבון את בור הגירעון. בעוד 30 שנה, לפי מבנה העלויות הנוכחי, עלות הטיפול בפסולת צפויה לעמוד על לא פחות מ-6.3 מיליארד שקל.

34% מהאשפה שלנו מורכבת משאריות מזון, 18% מפלסטיק, 16% מנייר, 8% משאריות קרטון, 6% של חיתולים, ו-5% של פסולת בניין. מתוך כלל הפסולת, רק 20% מגיעים למיחזור, בעוד 80%, החלק הארי, מוטמן בקרקע ללא למיון - מהנתונים הגרועים במדינות ה-OECD.

"אנחנו חופרים בור גדול ודוחסים אליו פסולת. לחלק מהחומרים לוקח עשרות ומאות שנים להתפרק, והחומרים האלה פולטים גז ומוציאים נוזלים. נוצרות פליטות לא ידידותיות לסביבה. זו לא שיטה בת-קיימא", מסבירה ד"ר שירה דסקל, מומחית בניהול פסולת וברגולציה סביבתית מבית הספר לקיימות במרכז הבינתחומי.

ישראל נמצאת בתחתית מדינות ה-OECD

בזמן שהעולם מתקדם - ישראל נדחקת לתחתית טבלת מדינות ה-OECD בטיפול בפסולת. "במשך כ-30 שנה המשרד להגנת הסביבה מנסה להפחית את כמות הפסולת המוטמנת. הייתי מצפה שאחרי כל השנים האלה נתקדם לאנשהו, אבל עדיין לא התקדמנו", אומר פרופ' עדי וולפסון, מומחה לקיימות מהמכללה האקדמית להנדסה סמי שמעון, שמייעץ באופן וולונטרי לעיריית באר שבע בנוגע לטיפול בפסולת. "אין לנו תוכנית-אב רצינית לטווח הרחוק לטיפול בפסולת, כזו שמתכללת את כל הבעיות והפתרונות. ואת רוב הפסולת, כמובן, אנחנו מטמינים בנגב ולא במרכז".

כדי לייעל את הטיפול בפסולת ולהפחית את היקפי ההטמנה, הקימה מדינת ישראל את 'הקרן לשמירה על הניקיון'. אל הקרן זורמים מדי חודש היטלי ההטמנה: כסף המשולם על ידי הרשויות המקומיות, כלומר - מכיסי האזרחים. לאורך השנים הצטברו בה מעל מיליארד שקלים, לפי משרד האוצר, אך למרבה ההפתעה רק חלק מתקציב הקרן שנועדה לממן את מהפכת הפסולת, שימשו בפועל לטובת פיתוח חלופות להטמנה.

חלק מעודפי הכספים בקרן עברו למשרד האוצר, שגם דרשו בעבר להעביר באופן קבוע 50% מיתרת התקבולים לקופת המדינה. במשרד לאיכות הסביבה מדגישים שהכסף שנלקח הוא תמורת הרשאה להתחייב, והסכומים יחזרו לקרן לפי ביצוע. "ההיטל הופך למס", אומר פרופ' וולפסון. "לא רק שלא משתמשים בחלק גדול מהכסף לטיפול בפסולת ולא מפחיתים את ההטמנה, תקצבו ב-10 מיליון שקל את מוזיאון הטבע - מה לו ולהפחתת הפסולת? במשך 30 שנה מדברים על להפחית ולא ממש עושים את זה".
מה יקרה בעוד כמה שנים קדימה אם נמשיך ככה?
"אנחנו נטבע בזבל שלנו. הקרקע שלנו יקרה והטמנה היא פתרון גרוע מאוד. כל-כך הרבה שנים בכל העולם מטפלים בפסולת, אי-אפשר פשוט לעשות את זה כבר גם כאן? לא צריך להמציא את הגלגל. רק לאמץ פתרונות".

יצוין כי המשרד לאיכות הציג בשנה שעברה אסטרטגיה חדשה לטיפול בפסולת עירונית בישראל 2030. לצורך ביצוע התוכנית אישרה הנהלת קרן הניקיון תקציב של מעל ל-4 מיליארד שקל לשנים הבאות. מטרת התוכנית היא להוביל להפחתת שיעור ההטמנה מ-80% ל-26% ב-2030, ולהעלאת שיעורי המיחזור.

ההזדמנויות העסקיות נמצאות כבר כאן

אחרי שייבאה בכל שנה 40 מיליון טון פלסטיק למיחזור לשטחה, סין סוגרת את שעריה. מחיר הפקת הפלסטיק ירד, וגם העלייה באיכות החיים הובילה לכך שהסינים מייצרים עכשיו מספיק זבל למיחזור משל עצמם. גם הודו, שבמשך שנים קולטת פלסטיק למיחזור, עלולה לחדול מכך בקרוב.

אוניברסיטת ג'ורג'יה מעריכה שנוכח המצב החדש, עד 2030 יהיו בעולם 10 מיליון טון אריזות פלסטיק ללא מענה שיזהמו את הקרקע, הים והעולם. מדינות רבות בעולם נותרות כעת מול שוקת שבורה - האירופים, כך מסתבר, שולחים חלק ניכר מהפלסטיק שלהם לסין. סגירת השערים דוחפת מדינות רבות לחפש פתרונות וליישם מהלכים אגרסיביים לצמצום שימוש בפלסטיק.

"אין יותר חצר אחורית שאפשר לזרוק בה את הזבל. כל אוכלוסייה צריכה לטפל עכשיו באופן מקומי בפסולת שהיא מייצרת", אומרת ד"ר שירה דסקל. "לשלוח פסולת לחו"ל במכולות זה גם מאוד לא סביבתי. יש כאן עניין של צדק חלוקתי וחברתי - להפוך חברות עולם שלישי לחצר אחורית, לפח הזבל של העולם המערבי, זה משהו שלא צריך לקרות. אנחנו צריכים לקחת אחריות בעצמנו".

המשבר מוביל לא רק ממשלות לחיפוש פתרונות, אלא גם את המגזר העסקי לחיפוש הזדמנויות לצמיחה בתחום. בין אם מדובר בפחד מפני הצפת הפלסטיק והפסולת, או בתנועת המחאה האקלימית שמתחזקת ברחבי העולם, המגזר העסקי גם הוא מתעורר. ייתכן שעסקים מבינים את האחריות התאגידית שלהם, או פשוט קוראים את השוק ומבינים שהם עלולים להתעורר בוקר אחד לרגולציה שתשנה את כללי המשחק, ותדחוק אותם לשנות את המוצרים שלהן בלוח זמנים בלתי אפשרי, כשעוד ועוד מדינות מכריזות בשנה החולפת על 'מצב חירום אקלימי'.

לפי נילסן, בארה"ב לבדה יש ירידה של 2% בצריכה של אריזות חד-פעמיות בשנה החולפת - נראה שהצרכן האמריקאי הופך למודע יותר. התעשייה המזהמת של האריזות החד-פעמיות היא שוק של 3 מיליארד דולר רק בארה"ב, ולכן יש כאן הזדמנות עסקית: לקפוץ מהר לרכבת העסקים האקולוגיים. לפי הערכות של ריסרצ' מרקט, נכון ל-2018, עוד לפני מפץ המודעות הגדול והתחזקותה של מחאת האקלים העולמית, שווי השוק של אריזות ומוצרים ברי-קיימא ואקולוגיים בכל העולם, שווה ל-225 מיליארד דולר, ובעל צפי גדילה של 6.5% בשנה, כשעד 2023 הוא צפוי להגיע לשווי של 341 מיליארד דולר בעולם.

מותגים רבים מבינים שבעידן החדש הזה, הם עלולים לייצר ערך שלילי למותג, אם הלוגו המהודר שהם כל-כך גאים בו ימשיך להתנוסס על אריזת פלסטיק מזהמת. הצרכנים עוברים שינוי, מודעים יותר לנזקים של המוצרים שהם רוכשים, וחלקם גם לא יכולים לסבול יותר את המחשבה על כך שהם במו-ידיהם גורמים לנזק שעלול לא להיות בר תיקון. בפועל אפשר לראות כבר את השינוי: בארה"ב, דיסני הוציאו משימוש קשיות חד-פעמיות בפארק, ואיתם גם סטארבאקס ושורה של עסקים בארה"ב. האגן דאז וטייד בוחנות אפשרות של אריזות רב-פעמיות למוצריהן, וגם יוניליבר ופפסי מחפשות פתרונות.

רבים מהעסקים משתפים פעולה עם חברות מיחזור כדי לייצר פתרונות ברי-קיימא, ובכמה מדינות בארה"ב מתבצע פיילוט: החברות משווקות לצרכנים מוצרים באריזות רב-פעמיות, ואוספות אותם כשהצרכנים מסיימים את התכולה ומבצעים הזמנה חדשה.

בארה"ב ובכמה מדינות באירופה, קמו בתקופה האחרונה סופר מרקטים במודל בר-קיימא: האזרחים מוזמנים להביא עמם את האריזות הרב-פעמיות מהבית, לשקול מוצרים ולמלא את הצנצנות האישיות, ולרכוש מגוון מוצרים מחומרים שלא פוגעים בסביבה כמו מוצרי היגיינה רב-פעמיים, מברשות שיניים מבמבוק, חומרי ניקוי אקולוגיים, בקבוקים רב-פעמיים, אופנה מחומרים ממוחזרים כמו פלסטיק ועוד.

כחלק מהתהליך של החשיבה על הסביבה וגם כרצון להתייעל עסקית, חברות רבות מאמצות תוכניות לטיפול בפסולת, חיסכון או מעבר לאנרגיה מתחדשת ומודלי מיחזור פנימיים. בנק אוף אמריקה מתכנן עד שנת 2020 להוריד כ-35% מכל ייצור הפסולת שלו והחליט לעבוד רק עם ספקים המחויבים לשמירה על איכות הסביבה, מפעילים תוכניות המעודדות את עובדיהם לשמור על הסביבה ומשתתפים ברכישת רכבים חשמליים עבור עובדיהם. וולמארט, אחת הרשתות השנויות במחלוקת שתדמית המותג שלה לא חיובית במיוחד בקרב רבים מהאמריקאים, אימצה תוכנית לייעול צריכת החשמל שלה, והתחייבה שהציוד שהיא מוכרת יהיה בעל דירוג אנרגיה חסכוני יותר.

לכל הנתונים האלה מצטרף נתון מסקרן של פוטנציאל התעסוקה בתחום: לפי דוח האו"ם, כ-18 מיליון משרות נוספות ייווצרו עד 2030 בעקבות המעבר לעסקים אקולוגיים, אם יאומצו מודלים של עצירת מגמת ההתחממות הגלובלית. בתחום האנרגיה, תהיה גדילה של 11% בפוטנציאל המשרות, גדילה של 1.7% בעולם הבנייה (מקביל ל-4 מיליון משרות ייצור), וגם סקטורים כמו ניהול פסולת וחקלאות יגדלו. בסופו של דבר, יצירת המשרות החדשות עשויה להיות גדולה משמעות מאשר פגיעה במשרות הקיימות. בסך-הכול יתווספו 24 מיליון משרות, ויאבדו 6 מיליון משרות ברחבי העולם.

מהמשרד להגנת הסביבה נמסר כי "פרסמנו אסטרטגיה חדשה לטיפול בפסולת עירונית בישראל 2030. תקציב התוכנית כולל פעולות כהקמת מתקני השבת אנרגיה מפסולת, מתקני מיון פסולת, מתקני טיפול בפסולת האורגנית ועוד. ביצוע התוכנית החדשה ישנה באופן משמעותי את הטיפול בפסולת בישראל. לכל בר-דעת ברור כי אין דרך להקים מתקנים מהסוג הזה מהיום למחר, ומדובר בפעולות מורכבות שהמשרד יוציא אל הפועל לאורך השנים הקרובות.

"יצוין כי הכנסות הקרן, המבוססות על תשלום דמי היטל ההטמנה הקבועים בחוק שמירת הניקיון, מיועדות למטרות אלה בלבד, ויכולות להיצבר לאורך השנים - מתוך ההבנה שאלה פרויקטים ארוכי-טווח, ובצורה זו תוקצבה האסטרטגיה החדשה.

אי-אפשר להסתפק במיחזור: "צריך לצמצם את ייצור הפסולת"

כדי לייעל את הטיפול בפסולת, ב-2010 קידם המשרד להגנת הסביבה מהלך של הפרדת פסולת במקור: האזרחים נקראו להפריד בין אשפה יבשה לרטובה, ולהשליכה לפחים מתאימים. לפי דוח מבקר המדינה, המשרד לא אסף נתונים בסיסיים על העלויות שהמשק יישא בהן, ולא נעשתה הערכה אודות אחוז הפסולת המופרדת הצפוי ועלות הקמת ותחזוקת מתקני הקצה.

כתוצאה מכך, לא הייתה הערכות לקליטה של הפסולת הזו באתרים מתאימים, וכך נוצר מצב שהתושבים מלאי הכוונות הטובות הפרידו את האשפה הביתית שלהם, אבל הפסולת לא אחת מצאה את עצמה מושלכת כולה לאותו בור באדמה, והמהלך נפסק. בנוסף, הרגולציה הביאה בין היתר לעלייה בעלויות הטיפול בפסולת.

"אבי גבאי, כשר להגנת הסביבה, החליט בסוג של שליפה מהמותן להפסיק להפריד פסולת אורגנית במקור, וזו הייתה טעות", אומרת מאיה יעקבס, מנכ"לית עמותת 'צלול'. "אם היו ממשיכים להפריד את הפסולת הרטובה בפחים חומים, אפשר היה לזרוק איתה גם את הכלים המתכלים ולייצר להם מתקני טיפול של קומפוסט גדולים. כרגע, בלי זה, למעשה אין איך לטפל בכלים מתכלים".
רבים מהאזרחים עדיין ממשיכים להפריד את האשפה הביתית שלהם.
"חשוב מאוד להמשיך להפריד את האריזות כדי להפחית את הכמויות המוטמנות וכדי להשפיע על הממשלה לטפל טוב יותר באריזות המופרדות. חשוב לשמור על הרגלים אלה ובמקביל לפעול בדחיפות לכך שהממשלה גם תייצר פתרונות טובים יותר כדי למחזר ולתת פתרון אמיתי לבעיה".

בעולם קיימים פתרונות שונים למיחזור או לטיפול בפסולת, כמו משרפות מיוחדות שחלקן ניצבות במרכזי ערים. המשרד להגנת הסביבה, גם הוא מדבר על הפתרון הזה. "הפתרון של המשרפות הוא טוב יותר מהטמנה", אומר פרופ' וולפסון. "40% מהפסולת בישראל אי-אפשר למחזר. החשש הגדול שלי הוא שמתקן שכזה יאפשר לא למחזר אפילו את מה שאפשר.

"אם מטפלים נכון במשרפה, מפרידים במערכת הסגורה ושמים את כל ההגנות - זה יכול להיות סביבתי. אבל החשש שלי הוא שגם זה ייקח עוד הרבה שנים, וגם שזה יהיה פתרון בסוף להכול: לא יפרידו פסולת, יחשבו שזה לא כלכלי למחזר או להפריד ויגידו - 'לא נורא, יש משרפה - נכניס הכול פנימה'.

"זה לא נכון מבחינת מאזן חומר - כשאפשר למחזר וליצור חומר חדש ממשהו. אבל גם את זה לא עושים. לא מזמן אישרו מתווה למתקן שריפה בצפון ובדרום, וברור שלא בתל-אביב. יש כאן גם עניין של צדק חלוקתי וחברתי. הקרקע הרי בתל-אביב נורא יקרה - אז ישנעו את הזבל למשרפה במקום אחר. גם השינוע שורף פחמן ומייצר זיהום".
ממחזרים בישראל כרגע 20% מהפסולת, מהנתונים הנמוכים ב-OECD.
"גם כשאנחנו ממחזרים, המיחזור הוא פתרון קצה. כבר יש פסולת וצריך לעשות איתה משהו. צריך לנסות לעשות צעדים של צמצום פסולת במקור. כשצריך לטפל בפסולת שנוצרת, הרבה פעמים מבחינה אנרגטית נדרשת השקעה רבה, וגם לא מעט זיהום כרוך בכך".

דר' שירה דסקל אומרת כי "הציבור שמפריד בקבוקי פלסטיק אומר 'יופי, הפרדתי את הפלסטיק, אני ממחזר'. אז לא - אתם לא ממחזרים, אתם מפרידים. עכשיו צריך לשנע את הבקבוקים ושיהיה מפעל שיקלוט אותם ושזה יהיה כלכלי. בסוף 2018 מפעל מיחזור הפלסטיק היחיד בישראל נסגר. היום מה שעושים עם הבקבוקים זה לשלוח אותם החוצה - למדינות אחרות שעדיין קולטות בקבוקים למיחזור, אבל זה לא יימשך לנצח".
מיחזור של מה שאפשר הוא טוב, אבל לא פותר לחלוטין את הבעיה.
"לחשוב שאפשרי להפוך פסולת ממטרד למשאב, זו פרספקטיבה מאוד בעייתית, וזו פרה קדושה שהגיע הזמן לשחוט. כשמתקשרים לציבור שהפסולת שלו היא משהו בעל ערך שאפשר לעשות איתו משהו - זה לומר: 'אין שום בעיה בזה שאתה מייצר פסולת', כשזה ההפך הגמור. לטפל בפסולת זה דבר מאוד יקר.

"הציבור צריך להבין שהוא משלם על זה, ושעדיף לצמצם ככל הניתן את כמות הפסולת שהוא מייצר. זה לא רק מפגע אקולוגי, אלא גם נטל כלכלי כבד. השיטה הנחשבת לעדיפה לטיפול בפסולת, היא קודם כל צמצום. אי-אפשר למנוע ייצור של פסולת בכלל, זה תוצר לוואי של הקיום שלנו - אבל אפשר לצמצם".

הוספה לנושאים שמעניינים אותי

רוצה להתעדכן בנושאים הקשורים לכתבה?

לחיצה על הנושא תוסיף אותו לרשימת "הנושאים שמעניינים אותי", שםניתן לקרוא ולנהל את ההתראות כשמתפרסמת כתבה בנושא.

לצפייה בכתבות וניהול הנושאים, יש ללחוץ על כפתור בסרגל העליון

הבנתי, תודה!

# data[].attributes.attachment_link.title
מה צריך לקרות כדי שלא ניקבר מתחת לפסולת שאנחנו מייצרים

# data[].attributes.attachment_link.description
בכל שנה אנו מייצרים יותר ויותר זבל, והגישות הישנות לטיפול בו בהן עדיין נוקטים בישראל - בדרך לקרוס ● בעולם מאמצים פתרונות מתקדמים, וגם במגזר העסקי זיהו את הפוטנציאל של החלפת החומרים המזהמים בחומרים ידידותיים לסביבה, אבל בישראל משתרכים מאחור ובונים על תוכנית ל-2030 בלבד ● המשבר האקולוגי, מדור חדש ב"גלובס"

# data[].attributes.headline
סבב שיתוף חוויות/עמדות - האם יצא לנו לקחת "זבל" של מישהו אחר ולהרגיש שהוא "אוצר בשבילנו?

# data[].attributes.subject
סבב שיתוף חוויות/עמדות - האם יצא לנו לקחת "זבל" של מישהו אחר ולהרגיש שהוא "אוצר בשבילנו?

# data[].attributes.headline
שקיות רב פעמיות

# data[].attributes.subject
שקיות רב פעמיות

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
מטיילים בארץ

# data[].attributes.attachment_link.title
שקיות רב פעמיות  - כמה זה ירוק

# data[].attributes.headline
הפחתת פסולת - 5 צעדים ראשונים

# data[].attributes.subject
הפחתת פסולת - 5 צעדים ראשונים

# data[].attributes.attachment_link.title
צמצום אשפה: 5 דברים שאתם יכולים לעשות

# data[].attributes.attachment_link.description
97% מהמדענים העוסקים בנושא האקלים מסכימים כי המקור לשינויי האקלים הינו פעילות אנושית ● אבל את מה שהאנושות קלקלה, היא יכולה גם לתקן ● את המשבר אפשר לפתור רק בהתגייסות של כלל המערכות: הממשלה, המגזר העסקי ואנחנו כפרטים ● גלובס משיק מדריך למשתמש: מה אנחנו יכולים לעשות בבית כדי לשפר את המצב, מה יכולים לעשות העסקים ומה צריכה לעשות הממשלה ● מתחילים בזבל שאנחנו מייצרים

# data[].attributes.headline
השערות: הרכב הפסולת בפח ביתי ממוצע בישראל

# data[].attributes.subject
השערות: הרכב הפסולת בפח ביתי ממוצע בישראל

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
קליפות של בננות וגרעינים, גבעולי ענבים, אריזות חטיפים וקופסאות חומוס ריקות - אלה רק חלק מהפריטים שניתן למצוא בפח הזבל של המשפחה הישראלית הממוצעת. אך לצדם ניתן למצוא גם דברים קצת פחות צפויים כמו שקיות מלאות בפיתות שלמות, פיצה שהוזמנה ועודה בקרטון וממנה נאכלו שני משולשים בלבד, חטיפים ארוזים בשלמותם, קרטוני חלב ומכלי יוגורט שמעולם לא נפתחו.

אלה רק כמה דוגמאות אופייניות למה שנראה בשקיות האשפה של 192 משקי בית בשכונת נווה שאנן בחיפה במסגרת המחקר בנושא אובדן מזון, שנעשה עבור לשכת המדען הראשי של משרד החקלאות בניהול מכון וולקני. המחקר, שבוצע על ידי פרופ׳ אופירה אילון והדוקטורנטית אפרת אלימלך מהמרכז לחקר משאבי טבע וסביבה באוניברסיטת חיפה וד"ר אייל ארט מהפקולטה לחקלאות באוניברסיטה העברית, יוצג בוועידה השנתית למדע ולסביבה של האגודה הישראלית לאקולוגיה ולמדעי הסביבה והמרכז הבינתחומי הרצליה.

לפי הנתונים העדכניים, כשליש מכלל המזון בעולם מוצא את דרכו לאשפה בשלבים שונים של מסלול חייו: הגידול בשדה, השינוע אל הסופרמרקט, האספקה לצרכן והצריכה בבית.

למזון האבוד הזה יש כמובן ערך כלכלי רב - מדובר ב-990 מיליון דולרים שמושלכים לפח בכל שנה, בזמן שיותר מ-10% מאוכלוסיית העולם חיים בתנאים של עוני קיצוני ורעב. לצד הנזק הכלכלי-חברתי, אובדן המזון יוצר גם נזק סביבתי - בזבוז כל משאבי הקרקע והמים, חומרי ההדברה, הדשן ופליטות גזי החממה שהושקעו בגידול, באריזה, בשינוע ובאספקה של המזון הזה.

דו"ח מבקר המדינה מ-2015 התייחס לנושא אובדן המזון בישראל. לפי הערכות, מדובר על אובדן של כ-1.2 מיליון טונות של מזון בר-הצלה בכל שנה, ושוויו כ-8 מיליארד שקל. הדו"ח הפנה את תשומת לב הציבור לבעיית אובדן המזון, והיווה תמריץ לממשלה להתחיל לפעול בנושא. משרד החקלאות, למשל, קיים בחודש מרס האחרון אירוע בו הוצעו פתרונות טכנולוגיים שונים לבעיה. אך בינתיים עושה רושם שהציבור הרחב עדיין לא מספיק מודע לנושא, והרגלי הצריכה והאחסון שלנו ממשיכים לגרום לבזבוז עצום.

"זוהי הפעם הראשונה שנעשה בארץ מחקר בנושא", מסבירה אפרת אלימלך, שהמחקר נעשה במסגרת עבודת הדוקטורט שלה. "עד כה, לא היו נתונים שמפרטים מה היקף אובדן המזון במשקי הבית וכיצד הוא מתפלג. יש כל מיני אומדנים - של ארגון לקט ישראל ו אדם טבע ודין לדוגמה - אבל הם מתבססים על הערכה לפי נתונים מהעולם.

" מטרות האו"ם לפיתוח בר קיימא מגדירות שעד לשנת 2030 המדינות צריכות להגיע להפחתה של כ-50% בהיקף הבזבוז ואובדן המזון, אבל בעצם איך אפשר לעמוד ביעד הזה אם אנחנו לא יודעים עם אילו היקפים אנחנו מתמודדים כיום? לפני שקובעים מדיניות ואמצעים להפחתת איבוד ובזבוז המזון צריך להבין מהו היקף התופעה בישראל".

על מנת לקבל תשובות לשאלות, החוקרים פרסמו הודעה לתושבי נווה שאנן בחיפה לפיה "אם נמאס לכם להוריד את הזבל, אנחנו נעשה את זה עבורכם". באופן לא מפתיע, 192 משפחות קפצו על המציאה והסכימו בשמחה להתנדב להשתתף במחקר.

המתנדבים עברו ריאיון טלפוני ואחריו גם ריאיון פרונטלי, שבו הגיעו החוקרים לבית הנחקרים להסביר מה צריך לעשות ולצייד את המשפחה בשקיות זבל למשך התקופה. המשפחות המשתתפות לא ידעו דבר על נושא המחקר, ורק נדרשו להשאיר בכל בוקר שקית על מפתן דלתם ובה האשפה מיום האתמול. שקיות האשפה נאספו בכל בוקר במשך שבוע מסף הדלת של המשפחות, משם הועברו לאתר העירייה, פורקו, מוינו ונותחו.

על פי אלימלך במסגרת מחקר נדגמה כמות של כ-2.5 טון אשפה. לדבריה, "ההבחנה המרכזית שעשינו במיון היא קודם כל בין פסולת נמנעת - פסולת שבתכנון נכון לא הייתה אמורה להגיע לאשפה, ובין פסולת בלתי נמנעת - שלא משנה מה נעשה, היא תמיד תיווצר כמו קליפות של ירקות ופירות, קליפות של ביצים, ליבות של תפוחים וכדומה. השלב השני היה לקחת את אותה פסולת נמנעת ולהבין מאילו פריטי מזון היא מורכבת: כמה מתוכה הם פירות וירקות, כמה מתוכה הם מוצרי חלב, בשר וכן הלאה.

"התוצאות שלנו הראו כמה דברים: הדבר הראשון שמצאנו, שבדומה לנתונים של סקר הפסולת הארצי של המשרד להגנת הסביבה, 45% מהפסולת שלנו היא פסולת אורגנית, כלומר פסולת מזון. הדבר השני שמצאנו ומאוד הפתיע אותנו, והוא אחד הנתונים החשובים ביותר שעלו במחקר - ש-54% מתוך פסולת המזון שדגמנו הייתה פסולת נמנעת. זהו נתון גבוה גם ביחס למספרים בעולם. הדבר השלישי שגילינו, שרובה הגדול (67%) של הפסולת הנמנעת היה מורכב מפירות וירקות, לאחר מכן דגנים ומוצרי בצק".

לגבי ההתעסקות בזבל מתארת אלימלך כ"חוויה שמתרגלים אליה". לאחר עשר שנים של עיסוק בנושא, לטענתה היא כבר אדישה למראות ולריחות - מה גם שבמקרה הזה מדובר היה בזבל שנאסף בכל יום, ולכן לרוב לא הספיק להרקיב או לתסוס. לדבריה, מה שכן הקשה היה לראות את כמויות המזון ה"טוב" שנמצא בה. "קשה להאמין אילו דברים מגיעים לאשפה. למשל מלונים ואבטיחים שלמים, שקית מלאה תפוחים שנראו בסדר גמור. מצאנו גם מוצרים שונים שבכלל לא נפתחו: מכלי יוגורט וקרטוני חלב שאנשים לא טרחו אפילו לפתוח ולבדוק אם הם טובים או לא.

"כשרואים את זה כל יום הופכים קצת אדישים, אבל כשמסתכלים אחר כך בתמונות - ההיקף הוא פשוט לא ייאמן. הייתי המומה מכמויות הלחם שהגיעו לאשפה, לחם מכל הסוגים: חלות השבת שמצאנו בשקיות בימי ראשון, לחמניות מהסוג שקונים לילדים לבית הספר, שקיות שלמות של פיתות. זה גורם לך לחשוב על הרגלי הצריכה שלנו. אלה דברים שקל מאוד למנוע אותם - הרי כל כך קל להקפיא לחם", היא אומרת.

"הנתונים העולמיים מדברים על כך ששליש מהמזון מגיע לפח. אני קוראת לזה 'השליש המביש'. יש הרבה מה לעשות כדי להפחית את הכמויות, והכל מתחיל ממודעות הצרכנים - אצלם אובדן המזון הוא הגדול ביותר, ותרומתם להיקף הבזבוז הכללי נאמדת בעד 50%".

אז מה עושים? הרי אובדן המזון הוא בעיה של כולנו: מזון שהולך לזבל מבלי שנצרך בשלמותו מהווה לא רק נזק עצום לסביבה, הוא למעשה גם כסף שהוצאנו והשלכנו לפח.

"יש המון דברים שצרכן הקצה יכול לעשות כדי להפחית את אובדן המזון שמתרחש אצלו בבית", אומרת אלימלך. "קודם כל, להשתמש במקפיא כמקום שמאפשר לנו להאריך את אורך החיים של מוצרי המזון שלנו. בנוסף, להגיע לסופר עם רשימת קניות ולא להתפתות למבצעים. כולנו יודעים את זה, אבל כשאנחנו מגיעים לסופר אנחנו נוטים לשכוח.

"חשוב גם לאחסן דברים בחוכמה במקרר: במדפים העליונים והפחות קרים לאחסן פריטים שיותר רגישים לקור כמו פירות וירקות, גבינות וכד׳; במדפים התחתונים מוצרי בשר שנוטים להתקלקל במהירות גבוהה יותר. אפשר גם להכין קופסה או להקדיש מדף במקרר ולכתוב עליהם 'אכלו אותי קודם' - ושם לאחסן את כל המוצרים שקרובים לתאריך התפוגה שלהם.

"עשו שימוש יצירתי בשאריות שלכם, למשל שקשוקה. היא מורכבת הרבה פעמים משאריות כמו עגבניות שעמדנו לזרוק לפח. יש גם כמה קבוצות פייסבוק שמציעות שיתוף מזון: החל מאנשים שיודעים שהם נוסעים לכמה ימים ומציעים את המוצרים שעומדים לאבד תוקף, ועד לכאלה שבישלו סיר פסטה ונשארו להם כמה מנות מיותרות.

"כמובן, חשוב מאוד להשתמש בחוש הריח ולא להסתמך רק על התאריכים שמופיעים על המוצר", היא מוסיפה. "לצרכן הישראלי יש רגישות גבוהה מאוד לתאריכי תפוגה. שליש מהפסולת הנמנעת שמיינו היתה מורכבת ממוצרים שלא נפתחו בכלל, ושליש נוסף ממוצרים שנפתחו ונצרכו רק באופן חלקי. אם הגיע אליי קרטון חלב סגור - אני מבינה שמישהו לא ניסה אפילו לבדוק בכוחות עצמו אם הוא ראוי או לא לצריכה. אז פיתחו ובדקו - האף שלכם יספר לכם אם המוצר מקולקל".

גם מבחינת המדינה לא חסר מה לעשות בחינוך התושבים להפחית את אובדן המזון שלהם, ולייצר יוזמות ומהלכים שתומכים בהפחתה הזו - כפי שנעשה במדינות אחרות. "נדרשת פה מדיניות ברורה והשקת קמפיין רציני בנושא", אומרת אלימלך. "ניסיון העבר מראה שכשמעבירים מסר חד וברור - הישראלים יודעים לאמץ אותו, כפי שהיה למשל עם קמפיין 'ישראל מתייבשת', שהוביל לשינוי התנהגות משמעותי של הציבור. אני חושבת שיש כאן צורך ברור במדיניות תקיפה, חינוך והסברה, החל מגיל הגן ועד להנחיות והסברים על המוצרים שלנו כיצד יש לאחסן אותם - שזה משהו שהיום מאוד חסר".

אלימלך ממשיכה ומפרטת כי "גם הנושא של פירות וירקות 'מכוערים' לא זוכה להתייחסות מספקת בארץ. בשנת 2014 רשת סופרמרקטים צרפתית עשתה קמפיין בנושא, והציגה למכירה בהנחה פירות וירקות במצב מצוין, רק פחות אסתטיים למראה - והם פשוט נחטפו מהמדפים.

"בישראל נושא יוקר המחייה כל הזמן עולה לכותרות. יש כאן אוכלוסייה לא קטנה שמתקשה לגמור את החודש - אז למה לא להנגיש לה מוצרים במחירים נוחים? יש המון פתרונות שאפשר לעשות וחשוב לעקוב ולהמשיך למדוד. מבחינתי, המחקר שלנו הוא רק ההתחלה".

הכתבה הוכנה על ידי זווית - סוכנות ידיעות למדע ולסביבה

# data[].attributes.attachment_link.title
כסף לפח: אפשר למנוע 54% מהאשפה של משפחה ממוצעת

# data[].attributes.attachment_link.description
קליפות של בננות וגרעינים, גבעולי ענבים, אריזות חטיפים וקופסאות חומוס ריקות - אלה רק חלק מהפריטים שניתן למצוא בפח הזבל של המשפחה הישראלית הממוצעת. אך לצדם ניתן למצוא גם דברים קצת פחות צפויים כמו שקיות מלאות בפיתות שלמות, פיצה שהוזמנה ועודה בקרטון וממנה נאכלו שני משולשים בלבד, חטיפים ארוזים בשלמותם, קרטוני חלב ומכלי יוגורט שמעולם לא נפתחו.

# data[].attributes.headline
נתונים מבוססי סקרים: הרכב הפסולת שלנו

# data[].attributes.subject
נתונים מבוססי סקרים: הרכב הפסולת שלנו

# data[].attributes.attachment_link.title
נתוני הפסולת בישראל

# data[].attributes.attachment_link.description
כדי לקדם חקיקה ומדיניות לצמצום כמות הפסולת המיוצרת והמוטמנת בישראל, נדרשים נתונים בדבר כמות הפסולת, הרכבהּ, יעדי פינוי וכדומה. נתונים אלו משמשים לא רק כלי לתכנון מדיניות, אלא גם כלי לייעול מערכות איסוף פסולת וטיפול בה הן ברמה הארצית הן ברמה העירונית.

# data[].attributes.body
עד לשיעור ביום חמישי:
קיימו מעקב אחר הפסולת שאתם משליכים לפח.
רשמו לעצמכם והעלו ללוח תיבה עם פירוט של הרכב הפח שלכם וממה היה הכי הרבה.
שאריות אוכל/ נייר/ שקיות/ בקבוקי פלסטיק....

כמה פעמים ביום/שבוע לוקחים את שקית האשפה לפח הגדול? ומה גודל שקית האשפה (ממליצה להעלות תמונה שנוכל להבין) - נתייחס לכל בחמישי

# data[].attributes.headline
חיים בשאיפה לאפס פסולת

# data[].attributes.subject
חיים בשאיפה לאפס פסולת

# data[].attributes.headline
איך מטפלים בפסולת, כאן וברחבי העולם?

# data[].attributes.subject
איך מטפלים בפסולת, כאן וברחבי העולם?

# data[].attributes.body
1. הפחתה במקור: כל פעולה הקשורה בעיצוב, ייצור, רכישה או שימוש בחומרים או במוצרים המובילה להפחתת כמות ורעילות הפסולת לפני כניסתה לזרם הפסולת.
2. שימוש חוזר: מתייחס למוצרים שנאספו בדרכים שונות לאחר שימוש, במטרה להשתמש בהם מחדש לצורך אותה מטרה לה נוצרו.
3. מיחזור: תהליך הוצאת חומרים שונים מזרם האשפה ושימוש בהם כחומרי גלם ליצירת מוצרים חדשים.
4. השבה -הפקת אנרגיה מפסולת: שיטה לטיפול בפסולת המאגדת בתוכה טכניקות רבות, שהמשותף לכולן הוא ניצול האנרגיה הגלומה בחומרים האורגניים לשם הפקת אנרגיה.
5. הטמנה: הטמנת פסולת באתרי פסולת מוסדרים, תוך טיפול בתשטיפים ובגזים הנוצרים על מנת למנוע מפגעים סביבתיים.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
היום שהיה עם גיא זהר

# data[].attributes.attachment_link.title
לאן להוריד את הזבל? כך מתמודד העולם עם כמויות הפסולת האדירות

# data[].attributes.headline
"אין דבר כזה פסולת - יש רק דברים שהם לא במקום הנכון שלהם"

# data[].attributes.subject
"אין דבר כזה פסולת - יש רק דברים שהם לא במקום הנכון שלהם"

# data[].attributes.body
חמשת הR (באנגלית The three R’s):
Refuse, Reduce, Reuse, Repair, Recycle

# data[].attributes.attachment_link.title
ממחזרים או ממיינים?

# data[].attributes.headline
אתגר אפס פסולת

# data[].attributes.subject
אתגר אפס פסולת

# data[].attributes.attachment_link.title
אתגר אפס פסולת

# data[].attributes.headline
ענו על השאלות בטופס הזה 

# data[].attributes.subject
ענו על השאלות בטופס הזה 

# data[].attributes.body
https://docs.google.com/forms/d/e/1FAIpQLScoPKqW1b5y-Z-bW7j0kJgs01WoU11yU8bNg6oNjCCw3BcZ2w/viewform

# data[].attributes.headline
הקדמה: צפייה בסרטון 

# data[].attributes.subject
הקדמה: צפייה בסרטון 

# data[].attributes.body
מציג את בעיית הפסולת בישראל  (12 דקות)

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
כאן חדשות - תאגיד השידור הישראלי

# data[].attributes.attachment_link.title
ישראל מייצרת זבל בכמויות - והרשויות קוברות אותו באדמה