# data[].attributes.body
Бонсай – це давнє китайське мистецтво мініатюризації дерев або чагарників в спеціальних контейнерах з допомогою обрізання та особливих умов догляду. Слово бонсай походить від японських слів “Бон” – квартира, контейнер і “Сай” – рослина, розсада. Зародилося це мистецтво близько 1200 років тому, за часів правління династії Тан. Поступово в Китаї це мистецтво почало відмирати, а ось у Японії навпаки – ширилося і розвивалося, саме тому сьогодні більшість людей асоціює бонсай саме з Японією. Цікаво, що до XVII століття секрети цього мистецтва були недоступними для простих людей – ним захоплювалися аристократи і духовенство. У Європі бонсай набув особливої популярності на початку ХХ століття.

# data[].attributes.headline
Поліщук Поліни 10-б

# data[].attributes.subject
Поліщук Поліни 10-б

# data[].attributes.body
Індійське кіно — це одна з найбільших кіноіндустрій у світі, яка випускає фільми понад 20 мовами. Найвідоміший її сегмент — Боллівуд (хінді-мовні фільми з Мумбая). Крім нього, існують Толлівуд (телугу), Коллівуд (тамільська мова), Моллівуд (малаялам) та інші.

# data[].attributes.attachment_link.title
ИНДИЙСКОЕ КИНО 2024! ИНДИЙСКИЙ ФИЛЬМ СМОТРЕТЬ БЕСПЛАТНО! ИНДИЙСКИЕ СЕРИАЛЫ 4К!

# data[].attributes.headline
Живопис Китаю 

# data[].attributes.subject
Живопис Китаю 

# data[].attributes.body
Живопис Китаю — це одне з найдавніших і найвідоміших мистецтв світу. Його історія налічує понад кілька тисяч років. Китайські художники прагнули не просто намалювати предмет чи людину, а передати настрій, гармонію природи та внутрішній стан людини. Саме тому китайський живопис тісно пов’язаний із філософією та духовною культурою.

Для малювання використовували туш, мінеральні фарби, пензлі з м’якого волосся, шовк і рисовий папір. Особливістю китайського мистецтва є те, що художник часто поєднував живопис із каліграфією — красивим написанням ієрогліфів.

Основні особливості китайського живопису

простота та витонченість;

використання туші й легких мазків;

увага до деталей природи;

символізм;

поєднання живопису, поезії та каліграфії.

Головні жанри

Пейзажний живопис «Шань шуй»

«Шань шуй» у перекладі означає «гори і вода». Це найвідоміший жанр китайського мистецтва. Художники зображували величезні гори, річки, туман і дерева. Людина на таких картинах була маленькою частиною природи. Картини передавали спокій, гармонію та красу світу.

Жанр «Квіти та птахи»

У цьому жанрі художники малювали квіти, дерева, риб, птахів та тварин. Кожен елемент мав символічне значення:

бамбук — сила і стійкість;

журавель — довголіття;

лотос — чистота;

півонія — багатство й краса.

Портретний живопис

Портрети в Китаї часто створювали для імператорів, воїнів або мудреців. Художники намагалися передати не тільки зовнішність людини, а і її характер та внутрішній світ.

Вплив китайського живопису

Китайський живопис сильно вплинув на мистецтво інших країн Азії, особливо Японія та Корея. Навіть сьогодні традиційні китайські картини залишаються популярними та вважаються важливою частиною світової культури.

# data[].attributes.headline
Мистецтво Індії 

# data[].attributes.subject
Мистецтво Індії 

# data[].attributes.body
Мистецтво Індії — одна з найдавніших культурних традицій світу, що поєднує релігію, філософію, символіку та багатство декоративних форм. Воно формувалося протягом тисячоліть під впливом індуїзму, буддизму, джайнізму та ісламу.

Основні риси мистецтва Індії

глибока релігійність;

символізм образів;

яскраві кольори;

складний орнамент;

увага до духовного світу людини;

єдність архітектури, скульптури та живопису.

Архітектура Індії

Індійська архітектура славиться храмами, палацами та мавзолеями.

Відомі пам’ятки

Тадж Махал

Мавзолей XVII століття, символ Індії та шедевр мусульманської архітектури.

Храми Кхаджурахо

Відомі витонченими скульптурами та різьбленням.

Печери Аджанти

Буддійські печерні монастирі з унікальними фресками.

Скульптура

Скульптура Індії тісно пов’язана з релігією:

статуї богів;

зображення Будди;

храмові рельєфи;

танцюючі божества.

Особливе значення мають жести рук — мудри, які передають духовний зміст.

Живопис Індії

Індійський живопис включає:

настінні фрески;

мініатюри;

релігійні сцени;

ілюстрації до епосів.

Мініатюра

Особливо відомі мініатюри часів імперії Великих Моголів — дуже детальні й яскраві.

Театр і танець

В Індії мистецтво нерозривно пов’язане з музикою та танцем.

Відомі танці:

Бхаратанатьям;

Катхак;

Одиссі.

Танцюристи через рухи та жести розповідають історії з міфології.

Відомі епоси та вплив

Індійське мистецтво часто ґрунтується на сюжетах:

Махабхарата

Рамаяна

Ці твори вплинули на живопис, театр, танець і літературу всієї Азії.

Значення індійського мистецтва

Мистецтво Індії стало важливою частиною світової культури. Воно вплинуло на архітектуру, релігійне мистецтво та декоративні традиції багатьох країн Азії.

# data[].attributes.headline
Латиноамериканські танці 

# data[].attributes.subject
Латиноамериканські танці 

# data[].attributes.body
енергійні, пристрасні та ритмічні танцювальні напрямки. Вони поділяються на дві основні категорії: бальну програму (спортивні) та соціальні танці. Ці стилі чудово розвивають пластику, координацію, спалюють калорії та дарують великий заряд ендорфінів

# data[].attributes.headline
Латиноамериканські танці 

# data[].attributes.subject
Латиноамериканські танці 

# data[].attributes.body
енергійні, пристрасні та ритмічні танцювальні напрямки. Вони поділяються на дві основні категорії: бальну програму (спортивні) та соціальні танці. Ці стилі чудово розвивають пластику, координацію, спалюють калорії та дарують великий заряд ендорфінів

# data[].attributes.headline
Африканські маски 

# data[].attributes.subject
Африканські маски 

# data[].attributes.body
Африканські маски є важливою частиною культури та традицій народів Африки. Вони мають не лише декоративне значення, а й виконують духовну, ритуальну та символічну функцію. У різних племенах маски використовували під час свят, обрядів, танців, церемоній посвяти, а також для спілкування з духами предків. Кожна маска створювалася вручну та мала власний унікальний вигляд, який відображав вірування, характер народу та особливості певного регіону. Найчастіше маски виготовляли з дерева, а також прикрашали тканиною, мушлями, бісером, металом і природними фарбами. Форми та кольори мали особливе значення: одні символізували мудрість і силу, інші — захист, родючість або зв’язок із природою. Африканські маски часто зображували людей, тварин або міфічних істот, поєднуючи реальні та фантастичні елементи. Вони справили великий вплив на світове мистецтво, надихаючи багатьох художників, скульпторів і дизайнерів. Сьогодні африканські маски можна побачити в музеях, галереях та приватних колекціях у різних країнах світу. Вони залишаються символом багатої культурної спадщини Африки та нагадують про важливість збереження традицій і мистецтва народів світу.

# data[].attributes.headline
Живопис Японії

# data[].attributes.subject
Живопис Японії

# data[].attributes.body
Живопис Японії є важливою частиною культури країни та має багатовікову історію. Японські художники часто зображували природу, квіти, гори, птахів і повсякденне життя людей. Для японського живопису характерні простота, гармонія та увага до деталей. Одним із відомих напрямів є гравюра укійо-е, де зображували акторів, воїнів і красиві пейзажі. Художники використовували туш, акварель та спеціальний папір або шовк. Японський живопис вплинув на мистецтво багатьох країн світу та й сьогодні викликає захоплення своєю красою і витонченістю.

# data[].attributes.wish_content.attachment_props.alternative_text
Живопис Японії

# data[].attributes.attachments[].alt
Живопис Японії

# data[].attributes.headline
Музичні ритми Америки 

# data[].attributes.subject
Музичні ритми Америки 

# data[].attributes.body
унікальний сплав європейських, африканських та корінних американських традицій, що сформував сучасну глобальну музичну культуру. Цей багатогранний світ поділяється на кілька ключових напрямків, які стали всесвітніми явищами

# data[].attributes.headline
Горобець Таїсія 10-А

# data[].attributes.subject
Горобець Таїсія 10-А

# data[].attributes.headline
Котишева Софія 10-В

# data[].attributes.subject
Котишева Софія 10-В

# data[].attributes.body
Саранги — струнний інструмент, який звучить дуже схоже на людський голос.

Канджира — маленький барабан, популярний у народній музиці Південної Індії.

Дагга — частина табла, що створює низькі та глибокі звуки.

Ситар — один із найвідоміших індійських струнних інструментів із мелодійним звучанням.

# data[].attributes.headline
Котишева Софія 10-В

# data[].attributes.subject
Котишева Софія 10-В

# data[].attributes.body
Мистецтво арабо-мусульманського культурного регіону відоме своєю красивою архітектурою, орнаментами, мозаїками та каліграфією. У ньому часто використовують геометричні візерунки й розкішне оздоблення мечетей та палаців.

# data[].attributes.headline
Поляков Іван 10-В

# data[].attributes.subject
Поляков Іван 10-В

# data[].attributes.body
Сарангі - це традиційний струнний смичковий музичний інструмент, поширений в Індії, Непалі та Пакистані. Його вважають одним із найскладніших інструментів через особливу техніку гри. Сарангі має короткий дерев’яний корпус, три основні струни та багато додаткових резонансних струн, які створюють глибоке й емоційне звучання, схоже на людський голос. Інструмент часто використовують у класичній індійській музиці та для супроводу співу.

# data[].attributes.headline
Сергієнко Костянтин 10В

# data[].attributes.subject
Сергієнко Костянтин 10В

# data[].attributes.headline
МИСТЕЦТВО АРАБО-МУСУЛЬМАНСЬКОГО КУЛЬТУРНОГО РЕГІОНУ

# data[].attributes.subject
МИСТЕЦТВО АРАБО-МУСУЛЬМАНСЬКОГО КУЛЬТУРНОГО РЕГІОНУ

# data[].attributes.headline
Табла: Серце індійського ритмуТабла — це парний барабан, який є основою класичної музики Північної Індії. Він складається з двох частин, кожна з яких має свій унікальний звук:Даян (правий барабан): Менший за розміром, зазвичай виготовляється з дерева. Він відповідає за високі, дзвінкі мелодійні звуки.Баян (лівий барабан): Більший барабан, зроблений з металу (міді або латуні). Він створює глибокі басові звуки.

# data[].attributes.subject
Табла: Серце індійського ритмуТабла — це парний барабан, який є основою класичної музики Північної Індії. Він складається з двох частин, кожна з яких має свій унікальний звук:Даян (правий барабан): Менший за розміром, зазвичай виготовляється з дерева. Він відповідає за високі, дзвінкі мелодійні звуки.Баян (лівий барабан): Більший барабан, зроблений з металу (міді або латуні). Він створює глибокі басові звуки.

# data[].attributes.headline
Мистецтво Арабо-мусульманського культурного регіону

# data[].attributes.subject
Мистецтво Арабо-мусульманського культурного регіону

# data[].attributes.body
Нікішова Євгенія 10-А

# data[].attributes.attachment_link.title
завантаження (2)

# data[].attributes.headline
МИСТЕЦТВО АРАБО-МУСУЛЬМАНСЬКОГО КУЛЬТУРНОГО РЕГІОНУ 

# data[].attributes.subject
МИСТЕЦТВО АРАБО-МУСУЛЬМАНСЬКОГО КУЛЬТУРНОГО РЕГІОНУ 

# data[].attributes.body
Мистецтво арабо-мусульманського культурного регіону сформувалося під впливом ісламу. У ньому рідко зображують людей і тварин, тому переважають орнаменти та візерунки. Важливе місце займає каліграфія — красиве написання текстів. Найбільше розвинена архітектура (мечеті, палаци) і декоративне мистецтво. Це мистецтво передає духовність і гармонію світу.

# data[].attributes.attachment_link.title
завантаження

# data[].attributes.headline
Храм Кайласа

# data[].attributes.subject
Храм Кайласа

# data[].attributes.body
Храм Кайласа — це відомий стародавній храм в Індії, який знаходиться серед печер Елора. Його створили приблизно у VIII столітті за наказом царя Крішни І. Особливість храму в тому, що його вирізали з однієї великої скелі, а не будували з окремих каменів. Стіни храму прикрашені численними кам’яними скульптурами богів, тварин і героїв давніх легенд. Цей храм вважається одним із найбільших кам’яних храмів у світі та є прикладом високої майстерності давніх майстрів Індії.

# data[].attributes.headline
Віна — це старовинний індійський струнний музичний інструмент. Вона має довгий корпус, струни та резонатор і використовується в класичній музиці Індії. Найчастіше на ній грають сидячи, перебираючи струни пальцями. Віна вважається символом мудрості й мистецтва та часто зображується в руках богині Сарасваті.

# data[].attributes.subject
Віна — це старовинний індійський струнний музичний інструмент. Вона має довгий корпус, струни та резонатор і використовується в класичній музиці Індії. Найчастіше на ній грають сидячи, перебираючи струни пальцями. Віна вважається символом мудрості й мистецтва та часто зображується в руках богині Сарасваті.

# data[].attributes.body
Народний інструмент: Бансурі

Це бамбукова флейта, яка асоціюється з пастухами та легендами про Крішну. Це стародавній духовий інструмент, виготовлений з бамбука. Звучання ніжне, мелодійне, яке часто використовують для передачі спокою та природи.

# data[].attributes.attachment_link.title
Тадж-Махал: Історія кохання, Архітектура та Туристична Зона

# data[].attributes.headline
Мороз Вероніка 10-А

# data[].attributes.subject
Мороз Вероніка 10-А

# data[].attributes.body
Бансурі — відома флейта Індії, яку виготовляють із бамбука. Вона має м’який і приємний звук. Цей музичний інструмент часто звучить у традиційній індійській музиці. Бансурі є важливою частиною культури Індії.

# data[].attributes.headline
Мазур Дарія 10-А

# data[].attributes.subject
Мазур Дарія 10-А

# data[].attributes.body
Мрідангам — традиційний барабан Індії. На ньому грають долонями, створюючи різні ритми. Інструмент широко використовують у класичній музиці та під час святкових виступів. Мрідангам допомагає робити музику більш ритмічною та яскравою.

# data[].attributes.headline
Мороз Вероніка 10-А

# data[].attributes.subject
Мороз Вероніка 10-А

# data[].attributes.body
Палац Майсур — один із найкрасивіших палаців Індії. Він прикрашений великими арками, баштами та кольоровими куполами. Особливо гарно палац виглядає ввечері, коли запалюються тисячі вогнів. Раніше тут жила королівська родина. Сьогодні це відома пам’ятка архітектури Індії.

# data[].attributes.headline
Мазур Дарія 10-А

# data[].attributes.subject
Мазур Дарія 10-А

# data[].attributes.body
Храм Лотоса — одна з найцікавіших сучасних споруд Індії. Будівля має форму великої квітки лотоса білого кольору. Храм відкритий для людей різних релігій та символізує мир і спокій. Усередині дуже тихо та затишно. Це незвичайний приклад сучасної архітектури Індії.

# data[].attributes.headline
Бхаратанатьям це один 

# data[].attributes.body
Бхаратанатьям це один із найдавніших класичних танців Індії, який виник на півдні країни. Його виконують у яскравих традиційних костюмах з прикрасами.

Цей танець особливий тим, що він ніби розповідає історію. У ньому важливі не тільки рухи, а й міміка та жести рук, кожен жест має своє значення.

Через танець передають сюжети з індійської міфології, історії про богів і героїв. Рухи чіткі, ритмічні і синхронні з музикою та барабанами.

Бхаратанатьям поєднує танець, музику і театр, тому його вважають не просто танцем, а частиною культури Індії.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Останній Бастіон

# data[].attributes.attachment_link.title
Адійогі Шива: гігантська скульптура в Індії

# data[].attributes.headline
Сущенко Софія 10-А

# data[].attributes.subject
Сущенко Софія 10-А

# data[].attributes.body
Віна (vina) — це стародавній індійський щипковий музичний інструмент лютневого типу, вважається одним із найдавніших. Вона має 24 лади та 4 основні струни, відома своєю складною технікою гри та вважається найважчим для опанування інструментом.

Тип: Щипковий (плекторний) струнний інструмент.

Будова: Зазвичай складається з великого резонатора (зробленого з гарбуза), довгого грифа та 7 струн.

Роль: Використовується в класичній індійській музиці, особливо в карнатичній традиції (Південна Індія).

Символізм: Богиня Сарасваті, покровителька мудрості та мистецтв, часто зображується з віною в руках.

Інструмент відомий своєю важкістю у навчанні, але виробляє глибокий, багатий звук, який вважається основою багатьох інших індійських інструментів

# data[].attributes.headline
Земляна Ганна 10-А

# data[].attributes.subject
Земляна Ганна 10-А

# data[].attributes.body
Сітар — це щипковий струнний інструмент, який походить з Індія і є одним із найвідоміших у класичній індійській музиці.

Основні характеристики:

Має довгий гриф і резонатор (часто зроблений з гарбуза).

Зазвичай має 18–21 струну, але грають лише на кількох основних, інші створюють резонанс.

Звук м’який, мелодійний і трохи дзвінкий.

Як грають:

Музикант сидить на підлозі, тримаючи інструмент під кутом. Струни щипають спеціальним металевим кільцем (мізрабом), одягненим на палець.

Цікаві факти:

Сітар став відомим у світі завдяки музикантам, зокрема Раві Шанкар.

Його звук часто асоціюється з медитацією та духовною музикою.

Інструмент використовується не тільки в традиційній музиці, а й у сучасних жанрах.

# data[].attributes.headline
МУЗИЧНІ РИТМИ АМЕРИКИ

# data[].attributes.subject
МУЗИЧНІ РИТМИ АМЕРИКИ

# data[].attributes.body
Виник у США (Новий Орлеан).
Поєднує імпровізацію, блюз і ритмічну свободу.

# data[].attributes.attachment_link.title
Louis Armstrong "Now You Has Jazz" (September 20, 1959) on The Ed Sullivan Show

# data[].attributes.attachment_caption
Тритяк Андрiй 10-А

# data[].attributes.headline
Мистецтво Латинсько Америки

# data[].attributes.subject
Мистецтво Латинсько Америки

# data[].attributes.body
Мистецтво Латинської Америки

Латиноамериканське мистецтво унікальне, воно поєднує корінні, європейські та африканські впливи.

Основні факти:

Муралізм: Художники, такі як Дієго Рівера та Хосе Ороско, використовували фрески, щоб розповісти про історію та соціальні проблеми свого народу.

Символізм: Творчість Фріди Кало поєднує символізм та народну культуру, відображаючи особистий досвід і трагедії.

Архітектура: У колоніальний період домінував стиль бароко, який адаптувався до місцевих традицій, створивши унікальний креольський стиль.

На зображенні нижче показано Театр Амазонас у Манаусі, Бразилія, приклад еклектичної архітектури того часу.

# data[].attributes.headline
Цікаве мистецтво Північної Америки - Олійник Марія 10A

# data[].attributes.subject
Цікаве мистецтво Північної Америки - Олійник Марія 10A

# data[].attributes.body
Мистецтво Північної Америки — це культура та творчість народів, які жили й живуть на території сучасних США, Канади та Мексики. Воно дуже різноманітне, бо в ньому поєднуються традиції корінних народів і нові стилі, що прийшли з Європи.

1. Мистецтво корінних народів

До появи європейців тут уже існували великі цивілізації: майя, ацтеки, інки (переважно Південна Америка), а також ірокези, навахо, інуїти та інші.
Вони створювали:

тотеми — дерев’яні стовпи з різьбленими образами тварин та духів;

маски для ритуалів;

орнаментований одяг і ковдри;

прикраси з кістки, каменю та пір’я.

Це мистецтво цікаве тим, що в ньому кожен знак має символічне значення: тварини — це охоронці, сили природи або духи.

2. Мистецтво колоніального періоду

Коли європейці прибули до Північної Америки, вони привезли власні стилі: класицизм, бароко, портретний живопис.
З’явилися:

картини з життя колоній;

перші архітектурні будівлі у європейському стилі;

церковний живопис.

3. Американський реалізм та історичний живопис

У XIX столітті художники почали зображати Дикий Захід, індіанців, ковбоїв, природу.
Можна згадати художників Школьда, Кетліна, Ремінґтона.

Це мистецтво цікаве тим, що показує формування американської культури та легенду про Захід.

4. Сучасне мистецтво США

США стали центром модерного мистецтва.
З’явилися такі стилі:

Абстракціонізм (Джексон Поллок — той, що «малював бризками»).

Поп-арт (Енді Воргол — банки «Кемпбелл» і яскраві портрети).

Стріт-арт (мурали, графіті).

Це цікаво тим, що мистецтво стало доступним кожному, а не лише музеям.

5. Мистецтво Мексики

Північна Америка включає й Мексику, а там особливо відомі:

мурали Дієґо Рівери — величезні настінні розписи на історичні теми;

Фріда Кало, яка створювала емоційні, символічні автопортрети;

традиційні мексиканські орнаменти та декоративні черепи «Діа де Муртос».

Це мистецтво яскраве, кольорове й часто має глибокі особисті переживання.

Отже, у чому головне й цікаве?

Величезне різноманіття стилів — від тотемів до поп-арту.

Поєднання культур: корінних народів, європейських традицій та сучасних течій.

Яскраві образи й сильна символіка.

Світовий вплив — сучасне американське мистецтво формує тренди у всьому світі.

# data[].attributes.attachment_link.title
загрузка (1)

# data[].attributes.headline
Мистецтво Латинської Америки

# data[].attributes.subject
Мистецтво Латинської Америки

# data[].attributes.body
Мистецтво Латинської Америки поєднує традиції індіанських цивілізацій (майя, ацтеки, інки) та європейський вплив, насамперед іспанський і португальський. Для нього характерні яскраві кольори, символізм, поєднання міфології й реалістичних образів.

Основні риси:

давні культури створили піраміди, фрески, кам’яні скульптури, кераміку;

у колоніальний період поширилося бароко (католицькі храми, скульптура);

у ХХ ст. виникло муралізм — монументальні настінні розписи (Дієго Рівера, Сікейрос, Ороско);

сучасне мистецтво вирізняється експресією, національними мотивами, поєднанням традицій і модернізму.

# data[].attributes.attachment_link.title
завантаження

# data[].attributes.attachment_caption
Мбіра або калімба

# data[].attributes.headline
Музичні інструменти із Африки. Поляков Іван 10В

# data[].attributes.subject
Музичні інструменти із Африки. Поляков Іван 10В

# data[].attributes.body
Калімба - традиційний африканський музичний інструмент, що називають "пальцеве піаніно". Інструмент складається з деревьяної пластинки та залізних язичків різної довжини. Мбіра доволі портативна, тому її можна легко носити майде де завгодно.

Мбіра виникла на теренах сучасного Зімбабве. Вона використовувалася у спіритичних ритуалах. У деяких племенах на ній могли грати лише обрані.

Сьогодні калімба відома у всьому світі. Її використовують у медитативній музиці, також популярна серед інді музикантів. Як і сотні років тому калімба символізує гармонію та близкість людини та природи.

# data[].attributes.attachment_caption
Луїс Армстронг, Джазовий співак

# data[].attributes.headline
Джаз - Африканський світовий хіт. Поляков Іван 10В

# data[].attributes.subject
Джаз - Африканський світовий хіт. Поляков Іван 10В

# data[].attributes.body
Джаз — музичний стиль, що виник на початку 20 століття у США, головним чином серед афроамериканського населення Нового Орлеана.

Для джазу характерні африканські традиції (складні ритми, імпровізація) та європейські музичні інструменти. Ключовими елементами є імпровізація та свінг (особливий ритм).

Джаз - приклад успішного синтезу фольклорних африканських елементів з європейською музикою, що здобув світову популярність.

Похідними від джазу є Рок-н-рол та джаз-реп.

# data[].attributes.headline
Музика, пісні та танці народів Африки

# data[].attributes.subject
Музика, пісні та танці народів Африки

# data[].attributes.body
Африка — це континент, де кожен ритм дихає життям, кожен рух розповідає історію, а кожен інструмент має душу 💫

🥁 Музичні інструменти
Африканська музика неможлива без барабанів! Найвідоміший з них — джембе 🪘. Його роблять із дерева та козячої шкіри, і він може звучати по-різному — від глибокого басу до високих дзвінких тонів.
🎼 Ще один чарівний інструмент — кора 🎵. Це арфа з 21 струною, яку люблять у Малі та Гамбії. Її ніжне звучання нагадує подих вітру чи шелест листя.
🌿 А ось мбіра або «пальцеве піаніно» 🎶 — маленький інструмент із металевими пластинами. Його мелодія схожа на дзвін крапель дощу.
🎹 Балафон — дерев’яний «ксилофон», що створює веселі, танцювальні мотиви. Він часто супроводжує свята й обряди.
📯 А ще є говорячий барабан — музикант змінює його звучання, і здається, ніби барабан «розмовляє»!

🎤 Пісні
Пісні африканських народів — це не просто музика, це спосіб спілкування 💬. Люди співають, щоб передати історії, навчити, привітати чи навіть закликати дощ 🌧️.
Найпоширеніша форма — "call and response" (заклик і відповідь): один співає, інші повторюють 🎵. Так народжується справжня єдність голосів і ритму ❤️

💃 Танці
Африканські танці — це вибух енергії, руху та радості! 🔥
Танець Agbekor 🕺 — колись воєнний, тепер символ сили та спільності.
Gumboot dance 👢 виник у шахтах Південної Африки, коли робітники били по чоботах замість того, щоб говорити — і створили новий ритм!
А Adowa 💫 — граційний танець народу Ашанті, де кожен рух рук має особливе значення.

🎶 Африка — це континент, який живе у ритмі серця ❤️. Тут музика, пісня і танець — не просто мистецтво, а мова душі 🌺

# data[].attributes.headline
Котишева Софія 10-В

# data[].attributes.subject
Котишева Софія 10-В

# data[].attributes.body
1. Символізм у формах:
Багато африканських масок і скульптур мають перебільшені частини тіла (великі очі, рот, руки) — це символ мудрості, сили або зв’язку з духами.

2. Музика і мистецтво — єдине ціле:
У африканських племен мистецтво поєднувалося з музикою й танцями. Маски часто надягали під час ритуальних танців, щоб закликати духів.

3. Природні матеріали:
Африканські художники створювали свої твори з дерева, кістки, шкіри, глини, каменю та навіть рослинних волокон.

4. Очі — «вікно до духу»:
На масках очі часто зображали великими або порожніми — це означало, що через них людина може бачити духовний світ.

5. Африканські орнаменти вплинули на Європу:
Європейські художники ХХ століття (наприклад, Пікассо) надихалися африканськими масками й орнаментами, створюючи свої шедеври.

# data[].attributes.attachment_caption
«Авіньйонські дівчата»

# data[].attributes.headline
Африканське мистецтво справило великий вплив на європейський авангард ХХ століття.

# data[].attributes.subject
Африканське мистецтво справило великий вплив на європейський авангард ХХ століття.

# data[].attributes.body
Пабло Пікассо після відвідування музею етнографії в Парижі (1907 р.) захопився африканськими масками. Саме їхня спрощена форма та символізм надихнули його на створення картини «Авіньйонські дівчата», яка стала початком кубізму.

Амедео Модільяні перейняв у африканських скульптур довгі витягнуті обличчя та спрощені форми. Це добре видно у його портретах, де фігури мають подовжені шиї й вузькі очі.

🌍 Африканські образи допомогли європейським митцям відійти від академічного реалізму й відкрити нові художні напрями — кубізм, експресіонізм, модернізм.

# data[].attributes.attachment_link.title
Авіньйонські-дівчата

# data[].attributes.headline
Африканські прикраси

# data[].attributes.subject
Африканські прикраси

# data[].attributes.body
Багатогранна культурна спадщина Африки — це безліч етносів, різноманітних традицій і сотні унікальних ремісничих шкіл. Тут прикраса — це не просто гарний елемент стилю, а ознака приналежності: вироби демонструють вік, сімейний статус, роль у громаді тощо. У кожному селі та місті свої правила поєднань, свої ритуали, своя історія створення ювелірних шедеврів і звички носити намиста, сережки та браслети.

Форми та кольори несуть свої послання, наприклад:

коло — знак неперервності;

спіраль — символізує шлях;

ромб — родючість.

Матеріали, що мають значення

Матеріали в африканських традиціях — носії сенсу і походження: дерево, кістка, шкіра, скло, глина, латунь, бронза та золоті скарби природи позначають статус, обряд, регіон. Важливо, який матеріал обрано й чому, де його носили і що він позначав.

# data[].attributes.attachment_link.title
Прикраса жіноча

# data[].attributes.headline
Скульптури і маски

# data[].attributes.subject
Скульптури і маски

# data[].attributes.body
Найяскравішими прикладами традиційного африканського мистецтва є дерев’яні маски та статуетки.

Маски створювали спеціальні майстри й використовували під час різних обрядів: весільних, поховальних, посвятних, а також свят урожаю чи воєнних танців. Вони символізували духів предків, священних тварин або надприродні сили, допомагали встановлювати зв’язок між людиною та світом духів.

Статуетки виконували роль оберегів, охоронців родини, а також уособлювали богів чи духів, яким приносили жертви й молитви.

Ці витвори мистецтва поєднували релігійне, магічне й естетичне значення, і до сьогодні вражають своєю символічністю та виразністю.

# data[].attributes.attachment_link.title
Máscaras africanas coloridas decoram a antiga cultura indígena gerada pela IA _ imagem Premium gerada com IA

# data[].attributes.headline
Черкашина Даріна 10-А

# data[].attributes.subject
Черкашина Даріна 10-А

# data[].attributes.body
Мистецтво Африки — це духовно мотивована культура, яка відображає релігійні вірування, зв'язок з предками, а також функціональні та оберегові цілі. Воно характеризується сильним, драматичним експресіонізмом, стилізацією, а не натуралізмом, та використанням гострих, кутових форм, особливо в скульптурі та наскельному живописі. Різноманітність африканського мистецтва включає дерев'яну та бронзову скульптуру, маски, текстиль, а також давній наскельний живопис та музику з складною ритмічною структурою.

# data[].attributes.body
https://youtu.be/giUB4PsZDxw

Архітектура

# data[].attributes.headline
Мистецтво Далекого Сходу: ікебана, бонсай 

# data[].attributes.subject
Мистецтво Далекого Сходу: ікебана, бонсай 

# data[].attributes.body
🌸 Ікебана та бонсай — мистецтво природи в руках людини

Ікебана (яп. 生け花 — «життя квітів») — це японське мистецтво аранжування квітів, яке виникло ще в VI столітті. Але це не просто красивий букет. Ікебана — це філософія гармонії, де важливі форма, лінії, простір і навіть тиша між гілками. Композиція має три символічні рівні: небо, землю та людину. Усе розташовується з глибоким змістом, і навіть одна квітка може передати настрій або думку.

🌿 Бонсай (яп. 盆栽 — «рослина в підносі») — це мистецтво вирощування мініатюрних дерев, яке прийшло до Японії з Китаю (де воно мало назву “пенцзай”). Бонсай — це не карликове дерево, а звичайне дерево, яке спеціально формують роками, обрізаючи гілки та коріння. Метою є створити ілюзію старого дерева в природному середовищі, але в маленькому горщику.

І ікебана, і бонсай вчать терпінню, спогляданню та повазі до природи. Це не просто хобі, а мистецтво життя, де головне — не кількість елементів, а глибина відчуття.

# data[].attributes.headline
Живопис Китаю

# data[].attributes.subject
Живопис Китаю

# data[].attributes.body
Китайський живопис — один із найдавніших у світі. Його історія налічує понад 2000 років і тісно пов’язана з каліграфією, філософією та природою.

🎨 Традиційний китайський живопис виконувався на шовку або рисовому папері тушшю та пензлем. Художники не просто зображували предмети, а передавали настрій, гармонію світу й внутрішній стан людини. Основні жанри — шаньшуй (пейзажі «гори й води») та хуаняо (зображення птахів і квітів).

💡 Китайці вважали, що важливо не те, наскільки точно намальовано, а як передано дух — енергію “ци” всередині картини. Тому іноді дерева чи гори виглядають не зовсім реалістично — це зроблено навмисно.

🖌 У багатьох картинах зображення поєднується з віршем або філософським написом, виконаним каліграфією. Усе разом утворює єдине художнє полотно.

🧑‍🎨 Серед відомих митців — Гу Кайчжі (IV ст.), Ма Юань та Ся Ґуй (династія Сун). Їхні роботи вплинули навіть на мистецтво Японії та Кореї.

🌸 Сьогодні в Китаї розвивається і сучасний живопис: митці поєднують старовинні техніки з новими матеріалами, створюючи унікальний стиль, що поєднує традицію та модерн.

# data[].attributes.headline
Сучасна архітектура Далекого Сходу

# data[].attributes.subject
Сучасна архітектура Далекого Сходу

# data[].attributes.body
Сучасна архітектура Далекого Сходу поєднує футуризм, екологічність і повагу до традицій. У містах Японії, Китаю, Південної Кореї та Сінгапуру з’являються надсучасні хмарочоси, культурні центри та житлові комплекси, що вражають світ своїм дизайном.

🏙 Японія славиться «розумними» будівлями, які враховують землетруси та зміну клімату. Наприклад, у Токіо багато хмарочосів мають системи, які автоматично врівноважують будівлю під час поштовхів. Крім того, японські архітектори часто створюють компактні, функціональні простори з мінімалістичним дизайном.

🌿 Китай будує величезні мегаполіси зі справжніми архітектурними дивами — наприклад, Шанхайську вежу або Національний центр виконавських мистецтв у Пекіні (який нагадує срібне яйце на воді). Нові проєкти часто мають «зелений» дизайн: дахи з садами, енергозберігаючі системи, фасади з рослинами.

🏢 Південна Корея розвиває «розумні міста» — як-от Сонґдо, де все підключено до Інтернету речей. Тут будівлі самі регулюють температуру, а транспорт працює на електриці. Водночас у багатьох нових спорудах можна побачити вплив традиційної корейської архітектури — зокрема, у формах дахів і внутрішніх двориках.

🌍 Загалом, архітектура сучасного Далекого Сходу — це приклад того, як технології, екологія та культурна спадщина можуть існувати в гармонії.

# data[].attributes.headline
Архітектура Далекого Сходу

# data[].attributes.subject
Архітектура Далекого Сходу

# data[].attributes.body
На Далекому Сході, особливо в Китаї, Японії та Кореї, архітектура традиційно будувалася з дерева — і не просто так. У цих регіонах часто трапляються землетруси, тому дерев’яні конструкції, які гнучкіші та легші за кам’яні, краще витримували поштовхи. Японські пагоди, наприклад, можуть пережити сильні землетруси завдяки внутрішньому «сердечнику» — стовпу, що проходить крізь усю споруду й балансує її рух.

Ще одна цікавинка — у традиційній китайській архітектурі часто немає цвяхів. Дерев’яні елементи з’єднуються за допомогою складної системи пазів і виступів, які міцно тримають конструкцію століттями.

# data[].attributes.headline
Сітар — один із найвід

# data[].attributes.body
Сітар — один із найвідоміших струнних інструментів Індії, що має характерне глибоке й дзвінке звучання. Його використовують у класичній музиці Північної Індії. Сітар має 18–20 струн, з яких лише 6–7 грають мелодію, інші — резонансні.

---

Традиційний танець: Бхаратанатьям

Опис:

Бхаратанатьям — класичний індійський танець родом з Південної Індії. Відзначається складною мімікою, ритмічними рухами та яскравими костюмами. Цей танець — поєднання мистецтва, духовності та розповіді через жест і музику.

# data[].attributes.headline
Карбовська Ніколь 10-Б клас 

# data[].attributes.subject
Карбовська Ніколь 10-Б клас 

# data[].attributes.body
Індія — одна з найстаріших цивілізацій світу. Тут виникла система йоги, а також багато релігій: індуїзм, буддизм, джайнізм. У країні понад 20 офіційних мов, а найбільш поширена — гінді. Столиця — Нью-Делі, а найбільше місто — Мумбаї.

Індія славиться Тадж-Махалом — біломармуровим мавзолеєм, збудованим у XVII столітті. Також вона відома яскравими фестивалями: Холі (свято фарб) і Дівалі (свято вогнів). В Індії дуже різноманітна кухня — популярні страви з карі, рису, сочевиці й багато спецій.

# data[].attributes.headline
Ікебана. Співак Настя 10-В

# data[].attributes.subject
Ікебана. Співак Настя 10-В

# data[].attributes.body
Ікебана – мистецтво гармонії та природи

Ікебана – це традиційне японське мистецтво створення композицій із квітів, гілок, листя та інших природних матеріалів. Воно відрізняється глибокою філософією, що символізує гармонію людини з природою.

Основні стилі ікебани – рікка, нагеіре, морібана та сьока – мають власні правила композиції та розташування елементів. Кожна деталь у букеті має значення, а асиметрія та мінімалізм підкреслюють красу природних форм.

Ікебана не лише прикрашає інтер’єр, а й сприяє духовному розвитку, навчаючи спокою та зосередженості.

# data[].attributes.headline
Мистецтво ікебани, бонсай

# data[].attributes.subject
Мистецтво ікебани, бонсай

# data[].attributes.body
Ось цікава інформація про ікебану та бонсай – дві унікальні японські мистецькі традиції, що поєднують природу, гармонію та філософію.

Ікебана – мистецтво живих квітів

Ікебана (生け花) – це традиційне японське мистецтво аранжування квітів, яке зародилося ще в VI столітті, коли буддійські монахи приносили квіткові підношення до храмів.

Цікаві факти:

Головний принцип ікебани – гармонія між трьома основними елементами: небо (Shin), людина (Soe) і земля (Hikae).

У японській культурі вважається, що ікебана відображає внутрішній світ людини, тому створення композиції – це своєрідна медитація.

Є різні стилі ікебани, серед яких Рікка (велична і складна), Согецу (сучасна і вільна), Морібана (горизонтальні композиції у низьких вазах).

В ікебані важливі не лише квіти, а й простір між ними – він символізує тишу та гармонію.

Бонсай – мініатюрні дерева з великим змістом

Бонсай (盆栽) – це мистецтво вирощування мініатюрних дерев у контейнерах, що виникло в Китаї понад 1300 років тому, а потім розвинулося в Японії.

Цікаві факти:

Слово "бонсай" означає "вирощений у піддоні".

Деякі дерева бонсай можуть жити сотні років, передаючись із покоління в покоління.

Для створення бонсай використовують дріт, обрізку, спеціальні горщики та унікальні техніки формування гілок.

Одне з найстаріших дерев бонсай – білий сосновий бонсай, якому понад 400 років. Воно навіть пережило атомне бомбардування Хіросіми!

У Японії існує ціла філософія догляду за бонсай – дерево символізує витривалість, баланс і гармонію між людиною та природою.

# data[].attributes.headline
Мистецтво далекого сходу 

# data[].attributes.subject
Мистецтво далекого сходу 

# data[].attributes.body
Мистецтво Далекого Сходу охоплює Китай, Японію, Корею та інші країни регіону. Воно має унікальні риси, що відрізняють його від західної традиції. Ось кілька цікавих фактів:

1. Картини, які "оживають"

У традиційному китайському та японському живописі використовують "летючу перспективу", яка дозволяє глядачеві ніби рухатися всередині картини. Вона не має фіксованої точки зору, тому сцени здаються живими.

2. Самураї були художниками

Багато японських самураїв не лише воювали, а й займалися мистецтвом. Вони практикували сумі-е – техніку малювання тушшю, яка розвивала терпіння та концентрацію.

3. Магія нефриту

У Китаї нефрит вважався не просто каменем, а священним матеріалом. Він символізував чистоту, мудрість і безсмертя. Китайські імператори навіть були поховані в нефритових саркофагах.

4. Малювання одним диханням

У китайському живописі важливим є принцип "і-се", коли художник має створити мазок пензля в одному русі, передаючи суть об'єкта. Це вимагає багаторічної практики.

5. "Живі" скульптури в храмах Японії

У японських буддійських храмах можна знайти скульптури, які виглядають неймовірно реалістично. Вони створювалися зі спеціального дерева та покривалися лаком, що надавало їм ефект справжньої шкіри.

6. Корейські місячні вази

У Кореї дуже популярні місячні вази – круглі керамічні вироби білого кольору, що символізують гармонію та спокій. Вони здаються простими, але зробити їх ідеально рівними дуже складно.

7. Художники, які писали вірші на своїх картинах

У китайському мистецтві поєднували живопис і каліграфію: на картинах часто писали вірші, які доповнювали зображення. Так народився жанр "живопис поєднаний з поезією".

8. Японське гравюри вплинули на Ван Гога і Моне

Гравюри укійо-е ("картини мінливого світу") мали величезний вплив на європейських імпресіоністів. Ван Гог копіював роботи японських майстрів, а Клод Моне навіть створив японський сад у своєму маєтку.

9. Секрет корейської "целюлозної" картини

Корейські художники винайшли техніку, де вони малювали на спеціальному папері, створеному з коріння тутового дерева. Він міг зберігати фарби століттями.

10. Магія чорнила та води

У східному мистецтві вважається, що чорнильний живопис – це не просто техніка, а медитація. Художник повинен гармонійно поєднати чорнило і воду, щоб створити ідеальний баланс світла й тіні.

Мистецтво Далекого Сходу – це не лише краса, а й глибока філософія, що пр

онизує кожен мазок, кожну лінію та форму.

# data[].attributes.headline
Живопис Китаю 

# data[].attributes.subject
Живопис Китаю 

# data[].attributes.body
Ось кілька цікавих фактів про китайський живопис:

1. Найдавніша традиція у світі

Китайський живопис має понад 3000 років історії! Його коріння сягає ще династії Шан (XVI–XI ст. до н.е.), коли художники малювали на бронзі, шовку та нефриті.

2. Картини, які читають як книги

Традиційний китайський живопис часто створювався у вигляді сувоїв, які розгортали поступово. Глядач "подорожував" через картину, немов читаючи історію.

3. "Чотири скарби кабінету"

Для китайських художників важливими є чотири інструменти: пензель, туш, тушечниця та папір. Вони використовуються не лише в живописі, а й у каліграфії.

4. Мистецтво чорного і білого

У китайському живописі традиційно використовується туш на шовку або папері. Художники грають з градаціями чорного кольору, створюючи ілюзію простору без використання перспективи.

5. Символічне значення природи

Китайський живопис майже ніколи не буває просто "пейзажем" – він передає глибокий філософський зміст. Гори символізують довголіття, річки – постійний рух життя, сосни – мудрість, а бамбук – гнучкість перед труднощами.

6. Вплив даосизму та буддизму

Художники прагнуть не просто зобразити реальність, а передати внутрішній дух природи (ци). Ця концепція йде від даосизму та буддизму, які підкреслюють гармонію людини та природи.

7. Картини без центральної точки

На відміну від західного живопису, де є чітка перспектива, китайські художники використовують "летючу перспективу" – погляд рухається по картині, немов глядач сам подорожує з одного місця в інше.

8. Малювання за допомогою одного мазка

У техніці гохуа (традиційний китайський живопис) майстри можуть створювати складні композиції без попередніх ескізів. Вони використовують особливий метод "живого мазка", що вимагає повної концентрації.

9. Чотири благородні рослини

У китайському живописі є особливі символічні зображення – "чотири благородні рослини":

Бамбук – гнучкість і витривалість

Сосна – мудрість і довголіття

Слива – стійкість перед труднощами

Орхідея – витонченість і благородство

10. Найвідоміша картина – "Вздовж річки під час свята Цінмін"

Ця панорамна картина (XI ст.) довжиною понад 5 метрів – справжній "фільм" того часу. Вона показує сцену життя в середньовічному Китаї з сотнями персонажів і деталей!

Китайський живопис – це не просто мистецтво, а філософія життя, д

е важлива не тільки краса, а й гармонія зі світом!

# data[].attributes.headline
Сучасна архітектура далекого сходу 

# data[].attributes.subject
Сучасна архітектура далекого сходу 

# data[].attributes.body
Ось кілька цікавих фактів про ультрасучасну архітектуру Далекого Сходу:

1. Найвищий у світі горизонтальний хмарочос (Китай)

У місті Чунцін розташований комплекс Raffles City Chongqing, який включає горизонтальний хмарочос довжиною 300 метрів, підвішений на висоті 250 метрів між чотирма вежами. Це унікальна архітектурна концепція, що нагадує міст у небі.

2. Вежа-ліс у Нанкіну (Китай)

Нанкінська вежа (Nanjing Green Towers), спроєктована італійським архітектором Стефано Боері, є одним із перших "вертикальних лісів" у Китаї. Вона покрита тисячами дерев та рослин, що допомагають очищати повітря та зменшують рівень шуму.

3. Будівля у формі велетенського кільця (Китай)

Guangzhou Circle Building – це унікальна офісна будівля у формі гігантського кільця. Вона символізує китайську культуру, зокрема давню традицію зберігання золотих злитків у круглих отворах.

4. Найшвидше побудований хмарочос (Китай)

У місті Чанша компанія Broad Sustainable Building звела 57-поверховий хмарочос Mini Sky City всього за 19 днів! Це стало можливим завдяки використанню модульної технології будівництва.

5. Вежа "з пікселів" у Сеулі (Південна Корея)

Хмарочос The Pixel Building у Сеулі має унікальний дизайн, що складається з кубоподібних секцій, які створюють ефект "цифрової ерозії". Будівля символізує цифрову епоху та технологічний розвиток країни.

6. Найвищий у світі готель (Гонконг)

Готель The Ritz-Carlton у Гонконгу розташований на верхніх поверхах Міжнародного комерційного центру (ICC), який має висоту 484 метри. Це найвищий готель на планеті!

7. Найдовший скляний міст у Китаї

Zhangjiajie Glass Bridge – це найдовший скляний міст у світі (430 м), який простягається через мальовничий каньйон Чжанцзяцзе. Він зроблений із прозорого скла і дозволяє відвідувачам насолоджуватися приголомшливими краєвидами прямо під ногами.

8. Біонічні хмарочоси у Токіо (Японія)

Вежі Mode Gakuen Cocoon Tower та Shinjuku Sumitomo Building в Токіо мають біонічний дизайн, натхненний природою. Вони не тільки виглядають футуристично, але й мають екологічні функції, такі як енергоефективність і природна вентиляція.

9. Хмарочоси, що очищують повітря (Китай, Південна Корея)

У Пекіні, Сеулі та інших містах будують хмарочоси, які оснащені спеціальними фільтрами для очищення повітря. Наприклад, у Пекіні встановлено Smog-Free Tower, яка вловлює смог і перетворює його на декоративні прикраси.

10. Найвищий дерев'яний хмарочос у Японії

Компанія Sumitomo Forestry планує побудувати W350 – 350-метровий дерев'яний хмарочос у Токіо. Це буде найбільша дерев'яна будівля у світі, створена для зменшення вуглецевого сліду та популяризації екологічних технологій.

Сучасна архітектура Далекого Сходу поєднує інноваційність, екологічність і культурні традиції, створюючи

одні з найбільш вражаючих споруд у світі!

# data[].attributes.headline
Архітектура далекого сходу. Гордієнко Марія 

# data[].attributes.subject
Архітектура далекого сходу. Гордієнко Марія 

# data[].attributes.body
Ось кілька цікавих фактів про архітектуру Далекого Сходу:

1. Гнучкість перед землетрусами – Традиційна японська архітектура передбачає використання дерев'яних конструкцій із гнучкими з'єднаннями, що дозволяє будівлям витримувати землетруси.

2. "Дихаючі" храми Китаю – У багатьох китайських храмах використовується особлива система вентиляції та будівельних матеріалів, що дозволяє конструкціям «дихати» та регулювати вологість.

3. Вплив фен-шуй – Китайська архітектура значною мірою підпорядковується принципам фен-шуй, що визначає розташування будівель, їхню форму та орієнтацію для гармонії з природою.

4. Знамениті "плаваючі" дахи – Традиційні китайські та корейські храми мають вигнуті догори дахи. Це не тільки естетична деталь, а й практичне рішення для стікання дощової води та захисту від вітру.

5. Секрет довговічності пагод – Дерев'яні пагоди, такі як японська п'ятиярусна пагода в храмі Хорю-дзі, можуть витримувати землетруси завдяки внутрішньому центральному стовпу (сіндзін), який діє як амортизатор.

6. Будинки без цвяхів – Багато традиційних китайських, японських і корейських споруд зводилися без використання цвяхів – лише завдяки складним з'єднанням дерев'яних деталей.

7. Заборонене місто – найбільший дерев'яний комплекс у світі – Пекінський імператорський палац складається з понад 900 будівель, всі вони створені з дерева та пофарбовані у традиційні кольори імператорської влади.

8. Бамбук як будівельний матеріал – У Південно-Східній Азії та Китаї бамбук активно використовується для будівництва завдяки його міцності, гнучкості та екологічності.

9. Корейська ондольна система – У традиційних корейських будинках (ханоках) використовується ондоль – система підлогового опалення, яка забезпечує комфорт навіть у холодну пору року.

10. Японські "будинки-примари" – В японській традиції існують будинки, в яких ніхто не живе, оскільки вважається, що вони "забруднені" духами попередніх власників або смертю в цьому місці. Вони називаються "акія", і таких будинків у сучасній Японії стає дедалі більше.

Архітектура Далекого Сходу – це поєднання естетики, функціон

альності та гармонії з природою!

# data[].attributes.headline
Архітектура Далекого Сходу

# data[].attributes.subject
Архітектура Далекого Сходу

# data[].attributes.body
Архітектура Далекого Сходу вирізняється унікальним стилем, що поєднує естетику, символізм і гармонію з природою. Китайські пагоди, японські синтоїстські святилища та корейські палаци мають характерні вигнуті дахи, витончені дерев’яні конструкції та багатий декор. Важливими елементами є симетрія, просторі внутрішні двори, природні матеріали (дерево, камінь, бамбук) та зв’язок з ландшафтом. Значна увага приділяється символічному значенню кольорів, форм і розташування будівель, що відображає філософію даосизму, буддизму та конфуціанства.

# data[].attributes.headline
Мистецтво Ікебани та Бонсай Двоєнко Софія 10-В

# data[].attributes.subject
Мистецтво Ікебани та Бонсай Двоєнко Софія 10-В

# data[].attributes.body
Мистецтво ікебани або бонсай

Японія відома своєю глибокою повагою до природи, що проявляється у багатьох традиційних мистецтвах, зокрема в ікебані та бонсай.

Ікебана - це мистецтво створення гармонійних композицій із живих квітів та гілок. Головна мета - передати природну красу та глибокий зміст за допомогою мінімальних, але вишуканих деталей. Кожен елемент композиції має своє символічне значення, а головний принцип - баланс між порожнім простором і рослинними елементами.

Бонсай - це мистецтво вирощування

мініатюрних дерев, які імітують природні

форми дорослих рослин. Кожне дерево

формується роками за допомогою спеціальних методів обрізки, пересадки

та дротування. Це не просто

садівництво, а філософія, що символізує терпіння, гармонію т- звʼязок людини з

природою.

Обидва ці мистецтва вчать споглядаль-ності, уваги до деталей та пошуку краси в простоті.

# data[].attributes.headline
Ікебана | Таслицький 10-А

# data[].attributes.subject
Ікебана | Таслицький 10-А

# data[].attributes.attachment_link.title
Ікебана мистецтво Японії

# data[].attributes.headline
Мистецтво Далекого Сходу: ікебана, бонсай. Саламатенко Анна 10-В

# data[].attributes.subject
Мистецтво Далекого Сходу: ікебана, бонсай. Саламатенко Анна 10-В

# data[].attributes.body
Мистецтво Далекого Сходу вражає своєю гармонією та глибокою філософією. Два яскравих його прояви – ікебана та бонсай – вчать бачити красу у простоті й природі.

Ікебана – це не просто аранжування квітів, а справжнє мистецтво рівноваги, символізму та природної досконалості. Кожна гілочка, квітка чи листок у композиції мають своє значення, відображаючи плин часу та гармонію людини з природою.

Бонсай – це створення мініатюрного дерева, яке виглядає як справжній старий велетень. Це не просто догляд за рослиною, а ціла філософія терпіння та майстерності, адже бонсай формується роками.

Обидва ці види мистецтва розвивають спостережливість, уважність, внутрішній спокій та гармонію️!

# data[].attributes.headline
"МИСТЕЦТВО ДАЛЕКОГО СХОДУ

# data[].attributes.subject
"МИСТЕЦТВО ДАЛЕКОГО СХОДУ

# data[].attributes.body
Ікебана — японське мистецтво аранжування квітів, що фокусується на природному вигляді рослин, балансі і гармонії. Вона символізує зв'язок між небом, землею і людьми, вимагаючи уважності та мінімалізму. Ікебана включає різні стилі, наприклад, класичний ріка-кей або сучасний шокай-кей.

Бонсай — мистецтво вирощування дерев у мініатюрі, що імітують природні дерева. Це вимагає технік обрізання і підв'язування для досягнення бажаної форми. Бонсай символізує гармонію з природою та терпіння. Існують різні стилі, наприклад, кацура та іссей.

Обидва мистецтва шукають баланс і гармонію з природою, вимагають уваги до деталей і мають глибоке символічне значення.

# data[].attributes.headline
Мистецтво Далекого Сходу: Ікебана та Бонсай

# data[].attributes.subject
Мистецтво Далекого Сходу: Ікебана та Бонсай

# data[].attributes.body
Мистецтво Далекого Сходу вражає своєю гармонією, глибиною та тонким відчуттям природи. Японська культура з особливою повагою ставиться до природних форм і процесів, що знайшло своє відображення у двох видатних видах мистецтва – ікебані та бонсай.

Ікебана – мистецтво живих квітів

Ікебана (生け花, "жива квітка") – це не просто аранжування рослин, а ціла філософія, що символізує гармонію між людиною та природою. Вона зародилася в Японії ще у VI столітті, коли буддистські монахи приносили квіти до храмів у знак подяки духам.

Принципи ікебани

1. Природність – кожен елемент має виглядати так, ніби він виріс у природному середовищі.

2. Асиметрія – на відміну від західних букетів, японські композиції уникають симетрії, щоб створити динамічну красу.

3. Простір – у композиції важливі не тільки квіти, а й вільний простір між ними.

4. Мінімалізм – використовуються лише кілька елементів, кожен з яких має символічне значення.

Основні стилі ікебани

✔ Рікка (立花) – найбільш урочистий стиль, що імітує мініатюрний пейзаж, нагадуючи традиційні японські сади.
✔ Сьока (生花) – акцентує три головні елементи: "небо" (тен), "людина" (дзін) і "земля" (ті).
✔ Нагеіре (投入れ) – вільний і спонтанний стиль, у якому квіти розміщують у високій вазі без додаткових опор.
✔ Морібана (盛花) – сучасний стиль із широкою посудиною та використанням кензану (металевої голчастої підставки).

Філософія ікебани

Створення композиції – це не просто мистецтво, а форма медитації. Кожен рух має бути продуманим, а кожна гілочка – розташована в гармонії з іншими. У Японії навіть існують школи ікебани, де навчають цій майстерності, найбільш відомі з них – Ікенобо, Согецу та Охара.

Бонсай – мистецтво карликових дерев

Бонсай (盆栽, "посаджене в лотку") – це мистецтво вирощування мініатюрних дерев у горщиках, яке зародилося в Китаї під назвою пенджин ще у VI столітті. Проте саме в Японії воно набуло сучасного вигляду й стало одним із найзнаковіших елементів японської естетики.

Основна ідея бонсай

✔ Мініатюрність – дерево повинно виглядати як точна копія великого дерева в природі.
✔ Природність – жодна деталь не має виглядати штучною чи навмисно зробленою.
✔ Гармонія – між деревом, горщиком і композицією в цілому.

Стилі бонсай

🌳 Тьоккан (直幹) – ідеально прямий стовбур, що символізує силу та стабільність.
🌲 Мойоґі (模様木) – стовбур має природний вигин, що робить його схожим на дерево, яке пережило вітер і негоду.
🌿 Сякан (斜幹) – нахилений стовбур, який імітує дерево, що виросло під впливом сильного вітру.
🏞 Каскад (懸崖, кенгай) – дерево росте вниз, ніби звисаючи з урвища.
🪵 Бундзінґі (文人木) – витончене й мінімалістичне дерево з небагатьма гілками, що відображає японський стиль "бідного вченого".

Як доглядати за бонсай?

🔹 Полив – бонсай не можна пересушувати, але й надмірна волога йому шкодить.
🔹 Обрізка – регулярне підстригання гілок і коренів формує мініатюрний вигляд.
🔹 Пересадка – раз на кілька років бонсай потрібно пересаджувати, щоб оновити ґрунт.
🔹 Формування дротом – гнучкі дроти використовуються для коригування форми гілок.

Філософія бонсай

Це не просто декоративне мистецтво, а спосіб розвинути терпіння та усвідомленість. Вирощування бонсай вимагає довгих років догляду та спостереження, що робить його своєрідною формою духовної практики.

Схожість ікебани та бонсай

Обидва мистецтва мають спільні риси:
✅ Філософія простоти та гармонії з природою.
✅ Повільність процесу, що навчає терпінню та зосередженості.
✅ Глибоке символічне значення кожного елемента.

Ікебана та бонсай – це не просто мистецтва, а особливий погляд на світ, де краса ховається в деталях, а кожен листок чи гілочка розповідають свою історію.

# data[].attributes.body
Ікебана - мистецтво японської флористики

Ікебана (生け花) - традиційне японське мистецтво складання квіткових композицій. Слово «ікебана» буквально перекладається як «живі квіти» або «мистецтво квітів, що ожили». На відміну від звичних у західній культурі букетів, де важлива пишність та кількість кольорів, в ікебані панує гармонія, асиметрія та філософська глибина.

Історія

Ікебана зародилася в Японії у VI столітті разом із проникненням буддизму. Спочатку це були прості квіткові підношення у храмах. Згодом ікебана перетворилася на витончене мистецтво, тісно пов'язане з японською естетикою та філософією природи.

Принципи ікебани

Мінімалізм – важливіше висловити суть, ніж заповнити простір.

Асиметрія – відмова від симетричних форм, що символізує природність.

Рівнавага — навіть у простоті має бути внутрішня гармонія.

Сезонність - підбір квітів за пори року.

Природна краса - увага не тільки до квіток, але і до стебел, листя, навіть коріння.

Основні стилі ікебани

Рікка (立花) - суворі композиції з безліччю елементів, що символізують космос.

Сека (生花) - проста триелементна композиція (небо, людина, земля).

Нагеіре (投げ入れ) - вільна, спонтанна композиція у високих вазах.

Морібана (盛花) - композиція в низьких вазах з широкою основою.

Філософія

Ікебана – це не просто декоративне мистецтво. Воно вимагає споглядальності та внутрішньої тиші. Кожен елемент композиції передає почуття часу, простору та особистого ставлення автора до природи.

Сучасна ікебана

Сьогодні ікебана продовжує розвиватися, поєднуючи традиції та сучасні тенденції. У Японії та її межами існують школи ікебани, наприклад, Ікенобо, Согецу і Охара, кожна з яких вносить свої нюанси в мистецтво.

# data[].attributes.headline
Мистецтво ікебани

# data[].attributes.subject
Мистецтво ікебани

# data[].attributes.body
Мистецтво ікебани

Вступ Ікебана — це традиційне японське мистецтво аранжування квітів, яке відображає гармонію природи, глибоку філософію та естетику. Це не просто створення красивих композицій, а справжнє мистецтво, яке поєднує в собі символіку, баланс і природну красу.

Історія ікебани Мистецтво ікебани бере свій початок у VI столітті, коли буддистські монахи почали розміщувати квіткові композиції на вівтарях храмів. Поступово цей ритуал перетворився на вишукане мистецтво, що стало невід'ємною частиною японської культури. У XVI столітті ікебана отримала широке визнання завдяки майстрам школи Ікенобо, яка існує й досі.

Основні принципи ікебани Ікебана відрізняється від традиційних європейських букетів своєю асиметрією, лаконічністю та гармонією простору. Основні принципи включають:

1. Простота та природність – уникнення зайвих елементів, використання природних форм.

2. Асиметрія – важливий принцип, що відображає природний порядок речей.

3. Баланс трьох основних елементів:

Небо (Shin) – найвищий елемент, що символізує небеса.

Людина (Soe) – середній елемент, що уособлює людство.

Земля (Tai) – найнижчий елемент, що символізує землю.

Стилі ікебани З часом з'явилося багато різних шкіл та стилів ікебани. Основні з них:

1. Рікка (Rikka) – найдавніший стиль, що символізує велич природи.

2. Сьока (Shoka) – більш спрощений стиль, що відображає три головні елементи природи.

3. Нагеіре (Nageire) – вільний стиль, що передає природну динаміку рослин.

4. Морібана (Moribana) – сучасний стиль, у якому композиції створюються в неглибоких вазах.

Символіка ікебани Кожна квітка та її розташування в композиції мають своє значення. Наприклад, сосна символізує довголіття, бамбук – гнучкість і силу, а квітуча слива – оновлення та весну.

Ікебана в сучасному світі Сьогодні ікебана залишається популярним мистецтвом не лише в Японії, а й у всьому світі. Її використовують у дизайні інтер'єрів, медитаційних практиках та навіть у бізнесі для створення атмосфери гармонії.

Висновок Ікебана – це більше, ніж просто аранжування квітів. Це мистецтво, яке допомагає людині відчути гармонію з природою, виразити свої почуття та розвинути естетичний смак. Завдяки своїй глибокій філософії, ікебана продовжує надихати людей у всьому світі.

# data[].attributes.attachment_link.title
Без названия (58)

# data[].attributes.headline
Японський сад.С

# data[].attributes.body
Японський сад.

Символізує досконалий світ земної природи, всесвіт. Характерні елементи: штучні пагорби, ставки, острови, струмки і водоспади, доріжки і ділянки з піску чи гравію, прикрашені камінням незвичайних обрисів. Дерева, кущі, бамбук, трави, квіти і мох покликані передавати відчуття змін пір року. На території саду можуть також розміщуватися кам’яні ліхтарі, альтанки. Людина тут усамітнюється, щоб досягти гармонії.

Ікебана – традиції японської культури. У перекладі означає «жива квітка». Зародилася в Китаї в VII ст. Винайшов священик-буддист. Спочатку икористовувалася як підношення богам, Будді і створювалася тільки ченцями. У наш час цим займаються в основному жінки.

Згодом ікебану перейняли японціПобудовані на трьох основах, що символізують Небо, Землю і Людину. Це асиметричний букет. У складі ікебани: квіти, гілочки (живі, висохлими, будь-якого кольору), трави, листя дерев. У композиції обов'язково повинна бути порожнеча.

# data[].attributes.headline
Відома у всьому світі 

# data[].attributes.body
Відома у всьому світі ікебана, мистецтво створення квіткових композицій, виникла в VI-VII ст. і спочатку була буддійським ритуалом. Зараз у Японії існують різні школи ікебани, витвори яких відрізняються за стилем і філософією створення букетів. На відміну від західних традицій, японська ікебана – це не довільне поєднання великої кількості квітів в одну композицію, а особливе аранжування квітів, де пагони і листки прикрашають лише кількома бутонами. Не менш важливу роль в композиції відіграє контейнер, ваза. При створенні ікебани майстри повинні дотримуватися гармонії аранжування, «розмовляти» з кожною квіткою, враховувати її характер, форму та вигини. Головне завдання такого витвору – відображати форми природи і возвеличувати її красу.

Мистецтво бонсай Японія запозичила з Китаю, де понад тисячу років тому карликові дерева вважалися розкішним подарунком у колі знаті. Ціль цього мистецтва – створення мініатюрного, але реалістичного дерева чи навіть цілого саду. Щоб виростити бонсай, можуть бути використані будь-які породи дерева. Отримані в результаті «карликові» рослини – результат кропіткої роботи майстра, а не плід генетики. Таким чином, бонсай – це поєднання садівництва і мистецтва. Кожен, хто докладе зусиль і навчиться творити такі шедеври, може отримати вдома цілий мініатюрний сад чи ліс, щоб медитувати чи просто безкінечно милуватися красою природи, яка зовсім близько.

Японський фарфор

Практично кожна країна може похвалитися своїми традиціями гончарного мистецтва або створення фарфорового посуду. Японія – не виняток. Фарфор тут почали виготовляти з XVII століття, а найпопулярнішими техніками стали імарі та какіемон - вироби цих стилів користувалися неабияким попитом у Європі в XVIIІ-ХІХ ст. За багато років фарфор імарі та какіемон трансформувався і пережив чималі зміни, але основною його характеристикою залишається яскраве оформлення – посуд притягує погляд барвистими візерунками, реалістичними сценами з життя, зображеними на ньому, та притаманною японському мистецтву плавністю ліній. Найчастіше для розпису використовують синій, червоний, зелений, жовтий та чорний кольори, які створюють дивовижне поєднання на білому фоні.

Нецке - фігурки-талісмани

Говорячи про мистецтво Японії, не можна оминути увагою нецке – символічні різьблені фігурки, які почали виготовляти з дерева та слонової кістки ще в XVI ст. Спочатку ці фігурки використовувалися як брелки для ключів чи прикраси для кімоно, та пізніше почали виконувати роль своєрідних талісманів. Вважається, що нецке приносять своїм власникам здоров’я, успіх, щастя тощо – кожна фігурка має своє особливе значення. Наприклад, жаба з монетою у роті вважається символом багатства, дракон охороняє дім від нечисті, а фігурка бога вітру Футена приносить мандрівнику удачу в подорожі. Існує чимало видів нецке, залежно від смислового навантаження та матеріалу виготовлення, але всі їх об’єднує єдине – дивовижна витонченість форми і реалістичність, точність посилу.

# data[].attributes.headline
Мистецтво Далекого Сходу: ікебана та бонсай

# data[].attributes.subject
Мистецтво Далекого Сходу: ікебана та бонсай

# data[].attributes.body
Культура Далекого Сходу багата на унікальні мистецькі традиції, які поєднують красу природи та філософію гармонії. Серед них особливо вирізняються ікебана та бонсай.

🔸 Ікебана – це традиційне японське мистецтво аранжування квітів, яке відображає гармонію між людиною та природою. Кожна композиція має глибокий символізм, де важливу роль відіграють не лише квіти, а й порожнеча, рівновага та асиметрія.

🔸 Бонсай – це мистецтво вирощування мініатюрних дерев, що імітують природні ландшафти у зменшеному вигляді. Воно вимагає терпіння, майстерності та розуміння природи, адже кожне дерево формується роками.

Обидва мистецтва вчать нас споглядати красу навколишнього світу та знаходити гармонію у простоті. 🌿✨

# data[].attributes.headline
Латиноамериканські танці Федченко Ростислав

# data[].attributes.subject
Латиноамериканські танці Федченко Ростислав

# data[].attributes.body
Латиноамериканські танці — це яскравий і пристрасний стиль танців, який походить з Латинської Америки та Карибського басейну. Вони відрізняються ритмічністю, експресивними рухами та емоційністю.

Основні види латиноамериканських танців:

Бальні латиноамериканські танці (входять до програми спортивних бальних танців):

1. Самба – запальний бразильський танець з швидкими і пружними рухами.

2. Ча-ча-ча – веселий і грайливий кубинський танець з чітким ритмом.

3. Румба – чуттєвий танець кохання з повільними та плавними рухами.

4. Пасодобль – іспанський танець, що імітує кориду.

5. Джайв – енергійний танець, що походить від афроамериканських джазових стилів.

Соціальні (автентичні) латиноамериканські танці:

1. Сальса – динамічний кубинський танець із складними поворотами.

2. Бачата – романтичний танець з Домініканської Республіки.

3. Меренге – веселий і простий танець, популярний у Карибському регіоні.

4. Кізомба – повільний, чуттєвий танець, що походить з Анголи, але має латиноамериканську популярність.

5. Регетон – сучасний вуличний танець з енергійними рухами.

# data[].attributes.headline
Мистецтво Далекого Сходу: ікебана та бонсай Двоєнко Софія 10-В

# data[].attributes.subject
Мистецтво Далекого Сходу: ікебана та бонсай Двоєнко Софія 10-В

# data[].attributes.body
Мистецтво Далекого Сходу відображає гармонію людини з природою, духовну глибину та витонченість форм. Серед найвідоміших традиційних мистецтв виділяються ікебана та бонсай.

Ікебана - це японське мистецтво аранжування квітів, яке зародилося ще в

VI столітті. Воно базується на принципах гармонії, рівноваги та природної краси.

Ікебана - це не просто створення букетів, а символічне вираження звʼязку людини з природою та філософії життя.

Бонсай - це мистецтво вирощування

мініатюрних дерев у контейнерах, що

походить з Китаю, але отримало

найбільший розвиток у Японії. Воно поєднує в собі ботанічну майстерність і художній підхід, дозволяючи створювати мініатюрні копії реальних дерев.

Обидва ці види мистецтва втілюють спокій, витонченість та уважність до деталей, що є характерними рисами

культури Далекого Сходу.

# data[].attributes.headline
Мистецтво Далекого Схо

# data[].attributes.body
Мистецтво Далекого Сходу відзначається глибокою філософією та гармонією з природою. Серед найвідоміших традиційних японських мистецтв особливе місце займають ікебана та бонсай.

Ікебана - це мистецтво аранжування квітів, що зародилося в Японії понад тисячу років тому. Його основна ідея - створення гармонійної композиції, яка відображає баланс між людиною та природою. На відміну від звичайного букета, ікебана має символічне значення,

де кожен елемент - висота, нахил

стебел, порожній простір - має свою роль. Головні принципи ікебани включають асиметрію, простоту та природність.

Бонсай - це мистецтво вирощування

мініатюрних дерев у контейнерах.

Виникло воно в Китаї, але отримало найбільший розвиток у Японії. Дерева

бонсай вирощуються за допомогою

спеціальних технік обрізки та формування, що дозволяє їм виглядати як зменшені копії справжніх дерев у природі. Кожне дерево - це уособлення краси, витривалості та звʼязку людини з

природою.

Обидва ці мистецтва є частиною східної філософії, яка вчить терпінню, гармонії та спогляданню краси в простоті. Вони не лише прикрашають простір, а й допомагають досягти внутрішнього спокою та рівноваги.

# data[].attributes.headline
Найвідоміші японські сади

# data[].attributes.subject
Найвідоміші японські сади

# data[].attributes.body
1. Кенроку-ен (Kenroku-en, 兼六園) – Канадзава

Один із трьох великих садів Японії.

Відомий своїми мальовничими ставками, пагорбами та традиційними ліхтарями.

Особливо гарний навесні під час цвітіння сакури та взимку зі сніговими пейзажами.

2. Кайраку-ен (Kairaku-en, 偕楽園) – Міто

Ще один із трьох найбільших садів Японії.

Відомий плантаціями сливових дерев (понад 3000 дерев), які квітнуть у лютому-березні.

Має традиційний чайний павільйон для споглядання природи.

3. Коряку-ен (Kōraku-en, 後楽園) – Окаяма

Входить у список трьох великих садів Японії.

Включає мініатюрні пагорби, ставки, чайні будиночки та відкриті галявини.

Унікальний тим, що відкритий для публіки ще з 1700-х років.

📍 Дзен-сади (камені, гравій, мінімалізм):

4. Рьоан-дзі (Ryōan-ji, 龍安寺) – Кіото

Найвідоміший дзен-сад каменів.

Складається з 15 каменів, розміщених на білому гравії, який символізує воду.

Унікальність: з будь-якої точки споглядання видно лише 14 каменів – один завжди "прихований", що уособлює незбагненність світу.

5. Дайтоку-дзі (Daitoku-ji, 大徳寺) – Кіото

Комплекс храмів, де є кілька відомих дзен-садів.

Відомий своєю суворістю, асиметрією та символізмом.

📍 Інші видатні сади:

6. Імператорський сад Кацура (Katsura Imperial Villa, 桂離宮) – Кіото

Один із найкращих прикладів пейзажного саду.

Створений у XVII столітті для імператорської сім’ї.

Має чайні будиночки, ставки та традиційні дерев’яні містки.

7. Сад Адаті (Adachi Museum Garden, 足立美術館) – Ясуді

Не просто сад, а "жива картина", яку споглядають через вікна музею.

Шість разів визнаний найкрасивішим садом Японії.

8. Гінкаку-дзі (Ginkaku-ji, 銀閣寺) – Кіото

Відомий своєю "Морською хвилею срібного піску", де білий гравій формує узори, що символізують воду.

Частина храмового комплексу Срібного павільйону.

9. Ріцурін (Ritsurin Garden, 栗林公園) – Такамацу

Один із найбільших і найвишуканіших ландшафтних садів Японії.

Має ставки, чайні будиночки та доглянуті сосни, які підстригають вручну.

10. Сад Шьокен (Shōken Garden, 昭憲園) – Токіо

Частина Імператорського палацу, доступний для відвідувачів.

Має традиційні японські містки, ставки та чайні будиночки.

# data[].attributes.attachment_link.title
DALL·E 2025-02-23 15.02.09 - A traditional Japanese landscape painting featuring a serene mountain scene with a river flowing through a valley, surrounded by cherry blossom trees 

# data[].attributes.attachment_caption
Сад Сюккейен в Хіросімі.

# data[].attributes.headline
Японський сад

# data[].attributes.subject
Японський сад

# data[].attributes.body
Японський сад — різновид саду або приватного парку, принципи організації якого були розроблені у Японії протягом 8 — 18 століття.

Короткі відомості

[ред. | ред. код]

Японський сад символізує досконалий світ земної природи, а інколи виступає уособленням всесвіту. Характерними елементами його композиції є штучні гори і пагорби, ставки і острови, струмки і водоспади, доріжки і ділянки піску чи гравію, прикрашені камінням незвичайних обрисів. Пейзаж саду формується за допомогою дерев, кущів, бамбуку, трав, квітів і моху, які покликані передавати відчуття змін пір року. На території саду можуть також розміщуватися кам'яні ліхтарі, альтанки чи чайні.

Формування засад японського садівництва відбувалося під впливом еволюції японської архітектури, а також релігійно-філософських уявлень японської знаті. Початково сад був складовою резиденцій аристократів, але згодом був запозичений буддистськими монастирями і знатними самураями. З 19 століття він набув поширення серед японських простолюдинів, ставши невід'ємною частиною багатьох приватних будинків. У 20 столітті спорудження садів у японському стилі стало популярним серед іноземців.

Трійкою найвідоміших садів Японії вважаються Кенрокуен (Канадзава, Ісікава), Ґоракуен (Окаяма, Окаяма) і Кайракуен (Міто, Ібаракі)

# data[].attributes.body
Ікебана — традиційне японське мистецтво створення композицій з живих квітів та рослин. З японської ікебана — “живі квіти”. Ікебана це ціла філософія, де зрізані квіти не руйнують природу, як вважають на заході, а навпаки — це продовження життя тільки в іншій формі.

Коли зародилось?Воно бере початок із 6 століття в Японії. Монахи почали створювати різні композиції в буддійських храмах, а потім повільно зростала популярність серед аристократії та самурайського класу. Щоб досягти душевного спокою та стану концентрації, перш ніж перейти до бою, самураї виконували церемонію “Ікебана” та “Чадо” для очищення серця та розуму.Кожна японка повинна володіти мистецтвом створення ікебани. Це обов’язковий предмет у школах та коледжах. Оскільки ікебана пов’язана із релігійно-філософськими поглядами японців, саме тому її не можна продавати чи дарувати. Ікебанами прикрашають будинки і ставлять їх на самому видному місці в домі. Коли гість заходить до хати, то перше бачить рослину, вітається із нею, віддаючи тим самим шану природі та всьому живому, а потім вітається із господорями.Та зараз все більше чоловіків займається створенням ікебан, не лише жінки знають це мистецтво.

Принципи побудови ікебани.Якщо ви думаєте, що ікебана це просто квіти у вазі — ви помиляєтеся. Як і кожне мистецтво, яке має довгу історію, ікебана існує за певними канонами.Характерна особливість ікебани — асиметрія.

Ікебана відображає зв’язок між небом, людиною та землею.

Відрізняє ікебану тримірність, в основі композицій лежить три лінії:Одна лінія (А) — символ неба, початок (“шін”) — найдовша лінія в ікебані.

Друга (В) — людина (“сое”) — середня лінія.

Третя (С) — символ землі (“хікае”) або (“таі”) — найкоротша лінія і вона може бути протилежною до всіх інших ліній.В інших школах розглядають інші символи — такі, як: сонце, місяць, любов і земля.

Обов’язково має бути непарна кількість квітів.

# data[].attributes.headline
Мистецтво Далекого Сходу: ікебана, бонсай (Затиленко Вероніка 10в)

# data[].attributes.subject
Мистецтво Далекого Сходу: ікебана, бонсай (Затиленко Вероніка 10в)

# data[].attributes.body
Ікебана – мистецтво аранжування квітів

Походження та філософія

Ікебана (生け花) – це традиційне японське мистецтво створення квіткових композицій. Його назва перекладається як "живі квіти" або "надання квітам нового життя". Виникла ікебана ще в VI столітті разом із поширенням буддизму, коли японські ченці почали використовувати квіти в релігійних обрядах.

На відміну від західної флористики, яка прагне до пишноти, ікебана акцентує увагу на природності, гармонії та простоті. Основний принцип – асиметрія та баланс між трьома ключовими елементами, які символізують:

1. Небо (високий основний стебло)

2. Людину (середня гілка)

3. Землю (найнижчий елемент композиції)

Основні стилі ікебани

Протягом століть сформувалося кілька основних стилів ікебани:

🔹 Рікка (立花, «стоячі квіти») – найдавніший стиль, що імітує природний ландшафт. Використовуються високі гілки, що символізують гори, і нижчі рослини, що уособлюють річки та рівнини.

🔹 Сейка або Шока (生花, «жива квітка») – більш лаконічний стиль, де головний акцент робиться на трьох основних лініях: небо, людина, земля.

🔹 Нагеіре (投げ入れ, «вкинуті квіти») – природний, вільний стиль без жорстких правил, коли рослини просто розташовуються у високій вазі.

🔹 Морібана (盛花, «насипані квіти») – стиль, що використовує ширші, низькі вази, з більш горизонтальним розташуванням квітів.

🔹 Согецу (草月流) – сучасна школа ікебани, що дозволяє експериментувати з матеріалами, формами та кольорами.

Матеріали та техніка

Для створення ікебани використовують:
✔ Гілки дерев (сосна, верба, сакура)
✔ Квіти (хризантеми, лілії, орхідеї, іриси)
✔ Трави та мох
✔ Вази (керамічні, металеві або скляні)
✔ Кензан – спеціальна металева підставка з голками для фіксації рослин

Ікебана – це не просто декорація, а спосіб самовираження та медитації. У Японії її вивчення вважається важливим елементом виховання гармонійної особистості.

Бонсай – мистецтво вирощування мініатюрних дерев

Походження та філософія

Бонсай (盆栽) – це мистецтво вирощування мініатюрних дерев у горщиках, що виникло в Китаї понад 1300 років тому, де воно називалося "пенцзін". У VIII столітті ця традиція потрапила до Японії, де набула особливого розвитку.

Філософія бонсай ґрунтується на співіснуванні людини і природи, гармонії та терпінні. Дерево, яке вирощують десятиліттями, символізує плинність часу, а його форма відображає боротьбу з вітром, дощем і сонцем.

Основні стилі бонсай

Існує багато стилів бонсай, кожен з яких імітує певний стан дерев у природі:

🌳 Теккан (直幹, "прямий стовбур") – дерево росте вертикально, має рівний, міцний стовбур.

🌳 Мойогі (模様木, "вигнутий стовбур") – дерево має кілька природних вигинів, що робить його схожим на ті, що ростуть у вітряних місцях.

🌳 Сякан (斜幹, "нахилений стовбур") – дерево нахилене в один бік, створюючи відчуття руху.

🌳 Каскад (懸崖, "каден") – дерево нагадує ті, що ростуть на скелях, зі звисаючими вниз гілками.

🌳 Ліс (寄せ植え, "йосеуе") – композиція з кількох маленьких дерев, що нагадує мініатюрний ліс.

Як вирощують бонсай?

Процес створення бонсай вимагає терпіння та точності. Основні етапи:
✔ Вибір дерева: використовують сосну, ялівець, клен, сливу, вишню, азалію.
✔ Обрізка: гілки формують спеціальними ножицями.
✔ Дротова фіксація: за допомогою мідного або алюмінієвого дроту надають гілкам потрібну форму.
✔ Обрізка коренів: щоб контролювати ріст дерева.
✔ Догляд: бонсай потребує регулярного поливу, добрив і пересадки.

Найстаріший бонсай у світі – понад 1000 років – зберігається в Японії у музеї Імператорського палацу.

Висновок

Ікебана та бонсай – це не просто мистецтва, а глибока філософія Далекого Сходу. Вони вчать терпінню, спогляданню, гармонії та єдності людини з природою. У сучасному світі вони залишаються символами спокою, витонченості та балансу, які допомагають відчути красу в простих речах. 🌿🌸

# data[].attributes.attachment_link.title
Без названия (50)

# data[].attributes.headline
 Мистецтво далекосхідного регіону: японський сад

# data[].attributes.subject
 Мистецтво далекосхідного регіону: японський сад

# data[].attributes.body
Ікебана

Ікебана — це японське мистецтво складання квітів, яке виникло у XV столітті. На відміну від західного підходу до квіткових композицій, де головний акцент робиться на кількості та яскравості квітів, ікебана підкреслює простоту, гармонію та баланс. Основні принципи ікебани включають:

Асиметрія: композиції рідко бувають симетричними, що символізує природну красу.

Мінімалізм: використовується невелика кількість елементів, кожен з яких має своє значення.

Символізм: квіти, гілки та листя обираються з урахуванням їхнього символічного значення та сезону.

Ікебана часто використовується в медитативних практиках, оскільки процес створення композиції вимагає концентрації та внутрішнього спокою.

Бонсай

Бонсай — це мистецтво вирощування мініатюрних дерев у невеликих горщиках. Воно виникло в Китаї понад тисячу років тому, але найбільшого розвитку набуло в Японії. Бонсай не просто копіює форму великих дерев, а передає їхню сутність у мініатюрі. Основні принципи бонсай включають:

Баланс і пропорції: дерево має виглядати природно, навіть будучи мініатюрним.

Терпіння і догляд: вирощування бонсай може займати десятиліття, що вимагає від майстра великої уваги та турботи.

Філософський підхід: бонсай символізує зв'язок між людиною та природою, а також ідею вічності.

Бонсай часто асоціюється з медитацією та духовним зростанням, оскільки процес його створення вимагає терпіння, розуміння природи та внутрішнього спокою.

Спільні риси

Обидва види мистецтва — ікебана та бонсай — підкреслюють важливість гармонії, простоти та природної краси. Вони також пов'язані з філософськими та релігійними традиціями, такими як дзен-буддизм, який наголошує на значенні внутрішнього спокою та усвідомлення.

# data[].attributes.headline
Ікебана: мисте

# data[].attributes.body
Ікебана: мистецтво аранжування квітів

Ікебана, що буквально означає "живі квіти", є давнім японським мистецтвом квіткових композицій. Від традиційного стилю "Ікебана", що підкреслює простоту та природність, до сучасних інтерпретацій, це мистецтво базується на гармонії ліній, ритму та кольорів.

Основні принципи ікебани включають:

Простота та симетрія: використання мінімуму квітів та гілок, але з великою увагою до їхнього розташування.

Гармонія та баланс: кожна деталь композиції має своє значення та місце, створюючи загальний баланс.

Природність та органічність: квіти використовуються в їх природному вигляді, без зайвих прикрас.

Ікебана не просто декоративне мистецтво, а філософія, яка пропонує людині роздумувати над природою та життям.

Бонсай: мистецтво мініатюрних дерев

Бонсай - ще одне визначне мистецтво, яке походить з Японії, хоча його коріння сягають у стародавній Китай. Це мистецтво мініатюрних дерев, що відображає природні форми, але в зменшеному вигляді. Бонсай вимагає терпіння, уваги до деталей та знання біології рослин.

Основні аспекти бонсай:

Форма та структура: кожне дерево має свою унікальну форму, яка досягається за допомогою спеціальної обрізки та формування.

Гармонія та масштаб: мистецтво полягає в тому, щоб створити ілюзію зрілого дерева, яке виглядає природно, але є мініатюрним.

Довговічність та стабільність: деякі дерева бонсай можуть жити століттями, передаючися від покоління до покоління.

Бонсай - це не лише декоративний елемент, але й відображення філософії гармонії між людиною та природою, а також нагадування про зв'язок між поколіннями.

# data[].attributes.headline
Мистецтво Далекого Сходу: ікебана та бонсай, Мосейчук Дарʼя 10-А

# data[].attributes.subject
Мистецтво Далекого Сходу: ікебана та бонсай, Мосейчук Дарʼя 10-А

# data[].attributes.body
Мистецтво Далекого Сходу вражає своєю витонченістю, глибиною символізму та гармонією з природою. Два яскраві приклади цього – ікебана та бонсай, які мають глибокі традиції в японській культурі.

Ікебана – це мистецтво аранжування квітів, що зародилося в Японії ще у VI столітті. Це не просто букет, а філософія, що відображає баланс між природою і людиною. Композиції створюються за суворими правилами та мають символічне значення. Головні принципи ікебани – асиметрія, простота та гармонія.

Бонсай – це мистецтво вирощування мініатюрних дерев, що імітують природні форми у зменшеному вигляді. Витоки цього мистецтва йдуть з Китаю, але саме в Японії воно набуло широкого поширення. Вирощування бонсай – це не просто догляд за рослиною, а справжній медитативний процес, що потребує терпіння, уваги та поваги до природи.

Обидва ці мистецтва вчать спостережливості, усвідомленості та гармонії з навколишнім світом, а також відображають головні естетичні принципи японської культури – витончену простоту, мінімалізм та глибоку повагу до природи.

# data[].attributes.headline
Театр Но Японії 

# data[].attributes.subject
Театр Но Японії 

# data[].attributes.body
Но - один з видів японського драматичного театру. Біля витоків але стояли Кан'амі Кіёцугу і його син Дзеамі Мотокійо: перший, актор народних уявлень саругаку, намагався орієнтувати своє мистецтво на дворян і аристократів, вводячи в п'єси нові елементи і змінюючи структуру вистави, а другий не тільки розвинув ідеї батька про виконавській майстерності, але і створив безліч п'єс, які і в XXI столітті продовжують входити в репертуар театру; саругаку, піддаючись реформаторської діяльності, поступово перетворився в но.

Сцена театру має канонічну конструкцію; на ній акторський ансамбль в супроводі музики і співів і розгортає дійство. Класична програма включає виконання п'яти п'єс і трьох комедійних сценок в проміжках між ними.

# data[].attributes.headline
Мистецтво Далекого Сходу

# data[].attributes.subject
Мистецтво Далекого Сходу

# data[].attributes.body
Далекий Схід – це світ, наповнений витонченістю, гармонією та глибокою філософією. Мистецтва ікебани та бонсай є яскравими проявами східної культури, що відображають повагу до природи, стриманість та гармонію форм.

Ікебана – це традиційне японське мистецтво аранжування квітів. На відміну від європейських букетів, де головна мета – пишність і розкіш, в ікебані важливе значення мають пропорції, простір і баланс. Композиції будуються за певними правилами, символізуючи єдність неба, землі та людини. У кожному елементі ікебани відчувається прагнення до природності та гармонії.

Бонсай – це мистецтво вирощування мініатюрних дерев, що імітують природні форми великих дерев у природі. Це не просто садівництво, а справжня філософія, яка вчить терпінню, спогляданню та гармонії з природою. Кожне дерево – це результат багаторічної праці, адже воно формується за допомогою спеціальної обрізки та догляду, що надає йому унікального вигляду.

Обидва ці мистецтва вчать людей спостережливості, шанобливого ставлення до природи та гармонії в усьому. Вони стали не просто частиною культури Японії та Китаю, а й набули популярності в усьому світі, зачаровуючи своєю красою та філософією.

# data[].attributes.headline
мистецтво далекого сходу 

# data[].attributes.subject
мистецтво далекого сходу 

# data[].attributes.body
Мистецтво Далекого Сходу охоплює культурні традиції таких країн, як Китай, Японія, Корея, Вʼєтнам та інші регіони

Східної Азії. Воно має унікальні стилі, техніки та філософію, що відображають місцеві релігійні та світоглядні уявлення.

Основні особливості мистецтва

Далекого Сходу:

1. ﻿﻿﻿Гармонія з природою - мистецтво відображає звʼязок людини з
природою, часто використовуються
мотиви гір, води, квітів та тварин.

2. ﻿﻿﻿Символізм - багато зображень мають прихований зміст, повʼязаний

з даосизмом, буддизмом,
конфуціанством.

3. ﻿﻿﻿Мінімалізм і лаконічність - особливо в японському мистецтві, де важлива пустота і баланс.

4. ﻿﻿﻿Каліграфія - мистецтво письма є
важливою складовою китайської, корейської та японської культури.

5. Традиційні техніки - використовуються природні матеріали, чорнило, папір, лак, кераміка та шовк.

Основні напрями:

﻿﻿Живопис і каліграфія - китайські тушеві малюнки, японські гравюри укійо-е, корейська живописна школа
чхеньса.

﻿﻿Архітектура - пагоди, храми, чайні
будинки, сади дзен.

﻿﻿Скульптура - буддійські статуї, маски театру Но і Кабукі.

﻿﻿Декоративно-ужиткове мистецтво -

кераміка, лаковані вироби, віяла, тканини (наприклад, японське кімоно,

китайський шовк).

# data[].attributes.headline
"Живопис Китаю" - цікаві повідомлення

# data[].attributes.subject
"Живопис Китаю" - цікаві повідомлення

# data[].attributes.body
1. Два основні стилі живопису

Китайський живопис розвивався у двох напрямках:

Гунбі (工笔) – детальна та витончена техніка, що використовувалася для зображення імператорських портретів і квіткових композицій.

Сеї (写意) – більш вільний стиль, що передає емоції та атмосферу за допомогою швидких мазків.

2. Вплив даосизму та буддизму

Китайські художники прагнули передати не лише зовнішню красу, а й внутрішню гармонію природи та людської душі. У пейзажному живописі (山水画, шань-шуй) важливими є простір, порожнеча та плавність ліній.

3. Чорнильний живопис

Багато китайських художників використовують лише чорнило та воду, створюючи різні відтінки сірого. Це вимагає великої майстерності, оскільки кожен мазок має значення і не підлягає виправленню.

4. Зв’язок із каліграфією

Китайський живопис і каліграфія нерозривно пов’язані. Багато художників одночасно були майстрами каліграфії, а картини часто доповнювалися віршами або філософськими написами.

5. Роль природи в мистецтві

Традиційний живопис часто зображає гори, річки, бамбук, журавлів, сосни та сливові дерева. Ці елементи символізують довголіття, мудрість і силу духу.

6. Вплив на європейське мистецтво

У XVII-XVIII століттях китайський живопис та фарфор мали великий вплив на європейське мистецтво, зокрема на стиль шинуазрі.

# data[].attributes.headline
Живопис Китаю Двоєнко Софія 10В

# data[].attributes.subject
Живопис Китаю Двоєнко Софія 10В

# data[].attributes.body
Живопис Китаю

Живопис Китаю — одна з найдавніших та найвишуканіших форм мистецтва, що бере початок ще з періоду династії Шан

(XVI-XI ст. до н. е.). Основними рисами

китайського живопису є гармонія з природою, символізм і використання традиційних матеріалів, таких як туш, шовк та рисовий папір.

Основні стилі та напрями

1. Гохуа (Еш) - традиційний китайський живопис, що включає два основні стилі:

﻿Гунбі（工笔）- peTenbHa, AeTanbHa
техніка з точними лініями.

﻿Ceї（写意）-binbu BinbHWi，
експресивний стиль, що передає
дух предмета.

2. Пейзажний живопис (шань-шуй Ш) - зображення гір, річок та туману, що символізують гармонію людини та

природи.

3.﻿﻿Kвітково-пташиний жанр （花乌画）-
картини із зображенням квітів, птахів, комах та тварин, які мають символічне значення.

4.Портретний живопис -
використовується для зображення історичних фігур, мудреців, імператорів.

Матеріали та техніка

Китайські художники традиційно працюють тушшю та мінеральними фарбами на шовку або папері. Використовують спеціальні пензлі, що дозволяють варіювати товщину ліній. Багато картин супроводжуються каліграфією та печатками художника.

Видатні художники

Гу Кайчжи（顾恺之）- один із перших
майстрів портретного живопису (IV
ст.).

Фань Куань（范宽）- відомий
пейзажист династії Сун.

﻿Ці Байші（齐白石）- знаменитий
художник XX століття, відомий своїми експресивними роботами у стилі сеї.

Китайський живопис продовжує розви-ватися, поєднуючи традиційні техніки з сучасними тенденціями.

# data[].attributes.headline
Живопис Китаю: мистецтво, що передає дух природи

# data[].attributes.subject
Живопис Китаю: мистецтво, що передає дух природи

# data[].attributes.body
Китайський живопис має глибоку історію та особливу естетику, що поєднує філософію, каліграфію та символіку. Це мистецтво відображає гармонію природи, людське життя та духовні ідеали.

Основні жанри китайського живопису

Живопис Китаю поділяється на три головні жанри:

Шаньшуй ("гори та води") – пейзажний живопис, що передає гармонію природи.

Женьу ("люди та фігури") – зображення історичних постатей, міфологічних сцен, повсякденного життя.

Хуаньняо ("квіти та птахи") – детальні композиції, де художники зображували рослини, птахів, комах та інші елементи природи.

Матеріали та техніки

Традиційний китайський живопис виконувався тушшю на шовку або рисовому папері. Основним інструментом був пензель (маобі), який поділявся за типом ворсу:

Кролячий – м’який і гнучкий, ідеальний для розмитих мазків.

Козячий – еластичний, підходив для плавних ліній.

Лисичий – жорсткий, добре утримував форму, використовувався для дрібних деталей.

Одна з головних технік – "мокрий тушевий живопис" (по-мо), де чорна туш наноситься широкими мазками, створюючи ефект легкості та туману.

Філософія та символізм

У китайському живописі важлива не лише техніка, а й внутрішній зміст. У VI столітті художник Се Хе сформулював шість принципів мистецтва, серед яких головне – передача "життєвого дихання" (ці).

Конфуціанці цінували симетрію та традиції, тоді як даоси надавали перевагу природності, пустоті та "невидимому руху" в картинах. Особливе значення мали символи:

Короп – уособлення наполегливості та успіху.

Олень – символ довголіття.

Соловей – знак весни та відродження.

Бамбук, орхідея, слива та хризантема – "чотири шляхетні рослини", що символізували чесноти.

Рулонний формат

Замість традиційних рамок китайські художники використовували сувої – горизонтальні або вертикальні, які можна було згортати та розгортати. Це дозволяло переглядати картини поступово, створюючи ефект подорожі вглиб простору.

Відомі твори та імператорські академії

Серед найвідоміших картин китайського живопису:

"Процесія весняного фестивалю на річці" – панорамний сувій XII століття, що зображує життя середньовічного Китаю.

"Десять говірок лотоса" – картина, яка тонкими мазками передає чарівну красу квітучого лотоса.

Під час династій Тан, Сун і Мін існували імператорські художні академії, де розвивали нові стилі та техніки. Саме завдяки цим школам китайське мистецтво зберегло традиції та вплинуло на розвиток живопису інших країн Східної Азії.

Китайський живопис – це поезія, написана пензлем. Він не просто зображує світ, а передає його глибину, ритм і настрій.

# data[].attributes.body
На північний схід від Індії, за високими горами, знаходиться Китай. Стародавні китайці називали свою країну Піднебесною, або Серединним царством, бо вважали, що вона лежить посеред чотирьох морів.

У Китаї течуть дві великі ріки – Хуанхе і Янцзи. Слово Хуанхе означає "жовта ріка". Вода її справді жовтуватого кольору, тому що несе багато жовтої глини. Ця ріка в давнину часто змінювала своє русло, а в період дощів затоплювала поля і села. Тому її ще називали "рікою, що надриває серце", або "бичем Китаю". Згодом люди навчилися боротися з повенями. Вони будували греблі й копали канали – це легше було робити великим гуртом. Отже, в ІІ тисячолітті до н. е. на берегах Хуанхе постають великі поселення і виникає, як то було в інших країнах Сходу, держава.

Культура китайського народу – одна з найдавніших. Вона бере свій початок у IV тисячолітті до н. е., коли культура Єгипту тільки-но почала формуватися. А в середині II тисячоліття до н. е. Китай уже був великою державою. Його столиця Інь своїм блиском перевершувала багато міст стародавнього світу. Порох, компас, фарфор, шовк, папір, друковані книги, бібліотеки, університети з’явилися у Китаї набагато раніше, ніж у Європі. Китайська архітектура відзначається великою своєрідністю й суттєво вплинула на розвиток архітектури інших народів Сходу.

Однією з самих ранніх пам’яток, що збереглися, є Велика Китайська стіна, яка в давнину захищала країну від набігів кочівників з півночі. Велетенську стіну почали будувати у 215 р. до н. е. за наказом імператора Цінь-Шіхуан-ді – засновника імперії Хань, до складу якої увійшли сім завойованих ним малих царств. За переказами, два мільйони чоловік, які тисячами гинули від важкої праці (а на їхнє місце гнали нових робітників), звели "найдовше кладовище у світі" – "стіну у десять тисяч лі", про яку китайський народ склав сумні легенди. Для зведення стіни спочатку були розширені та об’єднані прикордонні укріплення колишніх царств.

Стіна побудована переважно з утрамбованої землі й облицьована камінням. Велика Китайська стіна, завдовжки близько 6000 км, перетинала безводні степи й пустелі, підносилася на найвищі гірські вершини і спускалася у глибокі ущелини. Уздовж цього потужного оборонного рубежу через кожні 120-200 м (на відстані льоту стріли) розташовані башти, в яких знаходилися воїни, що охороняли кордон. Серед башт переважають двоповерхові, прямокутні в плані, верхній поверх яких має вигляд майданчика з надбудовою і великими арочними амбразурами. Через кожні 10 км на стіні, крім башт, споруджені сигнальні вишки, на яких при появі ворога спалахувало багаття.

Ширина стіни дозволяла роз’їхатися двом колісницям. Масивні зубці її парапету з оглядовими щілинами мають просту прямокутну форму. На всьому протязі стіни є лише 12 брам, через котрі йшли шляхи на північ. Пізніше біля цих брам побудували фортечні застави, оточені додатковими стінами. Велика Китайська стіна мала не лише оборонне значення, а й сприяла налагодженню мирної торгівлі китайців із північними сусідами. Після імператора Цінь-Шіхуань-ді стіну добудовували ще тисячу років. Проте, як відомо, вона не врятувала країну від монгольської навали.

Велика Китайська стіна є видатною пам’яткою стародавньої архітектури Китаю. Її спокійні монументальні форми гармонійно зливаються з гірським пейзажем. Стіна складає немов би нерозривне ціле з суворою природою. Чіткі обриси башт акцентують найвищі точки гірського ланцюга, завершують собою підйоми і підкреслюють загальний монументальний характер фортечної споруди. Це одна з найграндіозніших споруд у світі. За свідченням американських космонавтів, це єдине творіння людських рук на Землі, яке можна бачити з Місяця.

# data[].attributes.body
На північний схід від Індії, за високими горами, знаходиться Китай. Стародавні китайці називали свою країну Піднебесною, або Серединним царством, бо вважали, що вона лежить посеред чотирьох морів.

У Китаї течуть дві великі ріки – Хуанхе і Янцзи. Слово Хуанхе означає "жовта ріка". Вода її справді жовтуватого кольору, тому що несе багато жовтої глини. Ця ріка в давнину часто змінювала своє русло, а в період дощів затоплювала поля і села. Тому її ще називали "рікою, що надриває серце", або "бичем Китаю". Згодом люди навчилися боротися з повенями. Вони будували греблі й копали канали – це легше було робити великим гуртом. Отже, в ІІ тисячолітті до н. е. на берегах Хуанхе постають великі поселення і виникає, як то було в інших країнах Сходу, держава.

Культура китайського народу – одна з найдавніших. Вона бере свій початок у IV тисячолітті до н. е., коли культура Єгипту тільки-но почала формуватися. А в середині II тисячоліття до н. е. Китай уже був великою державою. Його столиця Інь своїм блиском перевершувала багато міст стародавнього світу. Порох, компас, фарфор, шовк, папір, друковані книги, бібліотеки, університети з’явилися у Китаї набагато раніше, ніж у Європі. Китайська архітектура відзначається великою своєрідністю й суттєво вплинула на розвиток архітектури інших народів Сходу.

Однією з самих ранніх пам’яток, що збереглися, є Велика Китайська стіна, яка в давнину захищала країну від набігів кочівників з півночі. Велетенську стіну почали будувати у 215 р. до н. е. за наказом імператора Цінь-Шіхуан-ді – засновника імперії Хань, до складу якої увійшли сім завойованих ним малих царств. За переказами, два мільйони чоловік, які тисячами гинули від важкої праці (а на їхнє місце гнали нових робітників), звели "найдовше кладовище у світі" – "стіну у десять тисяч лі", про яку китайський народ склав сумні легенди. Для зведення стіни спочатку були розширені та об’єднані прикордонні укріплення колишніх царств.

Стіна побудована переважно з утрамбованої землі й облицьована камінням. Велика Китайська стіна, завдовжки близько 6000 км, перетинала безводні степи й пустелі, підносилася на найвищі гірські вершини і спускалася у глибокі ущелини. Уздовж цього потужного оборонного рубежу через кожні 120-200 м (на відстані льоту стріли) розташовані башти, в яких знаходилися воїни, що охороняли кордон. Серед башт переважають двоповерхові, прямокутні в плані, верхній поверх яких має вигляд майданчика з надбудовою і великими арочними амбразурами. Через кожні 10 км на стіні, крім башт, споруджені сигнальні вишки, на яких при появі ворога спалахувало багаття.

Ширина стіни дозволяла роз’їхатися двом колісницям. Масивні зубці її парапету з оглядовими щілинами мають просту прямокутну форму. На всьому протязі стіни є лише 12 брам, через котрі йшли шляхи на північ. Пізніше біля цих брам побудували фортечні застави, оточені додатковими стінами. Велика Китайська стіна мала не лише оборонне значення, а й сприяла налагодженню мирної торгівлі китайців із північними сусідами. Після імператора Цінь-Шіхуань-ді стіну добудовували ще тисячу років. Проте, як відомо, вона не врятувала країну від монгольської навали.

Велика Китайська стіна є видатною пам’яткою стародавньої архітектури Китаю. Її спокійні монументальні форми гармонійно зливаються з гірським пейзажем. Стіна складає немов би нерозривне ціле з суворою природою. Чіткі обриси башт акцентують найвищі точки гірського ланцюга, завершують собою підйоми і підкреслюють загальний монументальний характер фортечної споруди. Це одна з найграндіозніших споруд у світі. За свідченням американських космонавтів, це єдине творіння людських рук на Землі, яке можна бачити з Місяця.

# data[].attributes.headline
Живопис Китаю – це не просто мистецтво

# data[].attributes.subject
Живопис Китаю – це не просто мистецтво

# data[].attributes.body
Живопис Китаю – це не просто мистецтво, а ціла філософія, що відображає гармонію людини з природою. Його історія налічує тисячі років, а основні техніки сформувалися ще за часів династії Тан (VII–X ст.). Художники використовували туш і шовк або папір, надаючи перевагу мінімалізму та символізму.

Особливого розквіту живопис досяг за династії Сун (X–XIII ст.), коли з’явилися пейзажі, що передавали велич гір, тумани, водоспади й ріки. У Китаї завжди цінували не тільки точність зображення, а й глибину змісту: наприклад, картини із зображенням бамбука символізували стійкість духу, а квітучий лотос – чистоту. Важливу роль відігравала каліграфія, оскільки написані на картинах вірші чи вислови доповнювали їхню ідею.

Традиційний китайський живопис розвивався окремо від західного мистецтва, тому зберіг унікальні стилі й підходи. Навіть сьогодні ця традиція жива – сучасні художники переосмислюють класичні техніки, створюючи нові шедеври, що поєднують давню мудрість і сучасність.

# data[].attributes.headline
Китайський живопис (Затиленко Вероніка 10 В)

# data[].attributes.subject
Китайський живопис (Затиленко Вероніка 10 В)

# data[].attributes.body
Китайський живопис – це одна з найдавніших та найунікальніших форм мистецтва у світі, що розвивалася понад 2000 років. Він поєднує в собі каліграфію, поезію та філософію, створюючи образи, сповнені символізму та духовної глибини.

Основні особливості китайського живопису

Техніка малювання – художники використовують туш, мінеральні фарби, шовк або рисовий папір.
Принцип "пуста-ціла" – незаповнені простори на картині символізують безмежність природи.
Лінії, а не світлотінь – китайський живопис базується на виразних мазках, а не на реалістичному зображенні об'єктів.
Філософія "ці" (气) – картини передають енергію життя та гармонію світу.

Основні жанри китайського живопису

Шаньшуй (山水) – пейзажний живопис
У перекладі означає "гори і вода".
Гори символізують стабільність (Ян), вода – гнучкість і зміну (Інь).
Роботи не просто передають вигляд природи, а й філософію даосизму – єдність людини та Всесвіту.

Хуа-няо (花鸟) – "квіти і птахи"

Орхідеї, бамбук, сливи, лотоси мають символічне значення.
Птахи зображуються в русі, щоб передати свободу та легкість життя.
Наприклад, журавель – символ довголіття, півонія – багатства, лотос – чистоти.

Жанровий живопис (人物画)
Зображення придворних сцен, побуту селян, літературних героїв або історичних подій.
Відомий твір – "Сцени вздовж річки під час свята Цінмін" (XI ст.), що передає динаміку міського життя того часу.

Видатні китайські художники

Фань Куань (XI ст.) – "Подорож серед гір і потоків" – шедевр пейзажного живопису.
Гу Кайчжи (IV ст.) – "Настанови імператриці" – одна з найдавніших жанрових картин Китаю.
Чжан Дацянь (XX ст.) – модерніст, який поєднував традиційний китайський стиль із західними техніками.

Сучасний китайський живопис

Сучасні митці експериментують, змішуючи традиційний живопис із цифровими технологіями та авангардом.
Наприклад, Цай Гоцян створює картини за допомогою вибухів пороху, а Ай Вейвей поєднує класичні китайські мотиви із сучасним мистецтвом.

А ви знали, що…?

Китайські картини часто супроводжуються каліграфічними написами – віршами або філософськими роздумами.
У традиційному китайському живописі не використовують тіні, адже це вважається зайвим.
Картини часто створювали на сувоях, які можна згортати та зберігати в компактному вигляді.

Китайський живопис – це не просто мистецтво, а цілий світ, де кожен мазок сповнений глибокого змісту.

# data[].attributes.attachment_link.title
Без названия (46)

# data[].attributes.headline
Живопис гохуа - секрети та особливості стародавнього мистецтва

# data[].attributes.subject
Живопис гохуа - секрети та особливості стародавнього мистецтва

# data[].attributes.body
Головні принципи картин

У Китаї віддають перевагу монохромному (одноколірному) малюнку, ставлячи понад усе вміння зобразити суть речі за допомогою декількох штрихів. Образ створюється лініями, а не кольором і тінню, як на західних акварельних або масляних полотнах.

Мазки і рисочки, виважені до найдрібніших деталей, також є наріжним каменем іншого мистецтва - каліграфії. Не дивно, що між живописом і зображенням ієрогліфів багато спільного. Відомі художники часто були і каліграфами, і поетами, завдяки чому їх витвори, як правило, доповнюють рядок вишуканих віршів. Це дозволяє підсилити враження, яке справляє китайська картина, уточнити, що саме хотів донести майстер. Наприклад, існує робота, де поруч із зображенням гілки квітучої сливи написані такі слова: «Легкий аромат розпливається в блідому світлі Місяця».Як створюються картини гохуа?

Для написання цих чудових малюнків застосовують лише чотири інструменту, також відомі як «чотири скарби вченого». Це пензель, туш, папір і тушниця (особлива кам'яна ємність, в якій розтирають фарбу та змішують її з водою). Розглянемо ці образотворчі засоби докладніше.

Перш за все, для створення красивої картини необхідно правильно вибрати туш. Східні художники використовують фарбу, яка за своїми якостями набагато перевершує європейську. Вона спресована в плитки, що відливають лаковим блиском. Іноді брускам надають форму квітки лілеї, камелії або півонії, а також ставлять на них клеймо з витонченим візерунком - іменний знак майстра, який створив їх. Розтираючи їх в тушниці до необхідної консистенції, отримують особливу субстанцію, яка дозволяє зображати дрібні кольорові переходи.

Існують китайські малюнки, виконані за допомогою однієї лише чорної туші і води, але, тим не менш, виглядають об'ємними та реалістичними. До таких витворів належать, наприклад, роботи живописця Чжу Да (також відомого як Бад Шаньжень), що жив в кінці XVII ст. Художник Ван Вей (VIII століття) стверджував, що малюнок тушшю - вищий ступінь досконалості, що дозволяє «розкрити суть природи та закінчити працю Творця». А багато знаменитих майстрів давнини власноруч зображували тільки темні контури картини, надаючи учням доповнити її яскравими тонами.

# data[].attributes.headline
Живопис Китаю

# data[].attributes.subject
Живопис Китаю

# data[].attributes.body
Китайський живопис з’явився в давнину, позначається терміном Го-хуа (国画), що означає «живопис країни». Назва виникла лише на зламі XIX–XX століть як протиставлення назві Сиянхуа («заморський»). Жанри в китайському живописі це, перш за все, пейзажі, анімалістичність, портрет та зображення квітів. Китайські художники прагнули передати сутність предметів, переживання, настрій, що виникають від спілкування з природою.

На відміну від європейського, китайський живопис не передає об’ємність форм, перспективу та не дотримується чітких пропорцій. Усі картини митці пишуть без попередніх ескізів.

Цікаво те, що в китайському живописі майже відсутній натюрморт. Нерухомі предмети, відірвані від дійсності, на думку китайців, є неживими. Отже, у творі обов’язково має бути присутня динаміка життя і часу.

Гохуа, як мистецтву, притаманна жанрова різноманітність:

Релігійний образ

Портрет (офіційний чи приватний)

Історичний живопис (історична картина)

Міфологічна картина

Пейзаж

Побутовий жанр

Натюрморт

Існують і особливі жанри типу «Квіти і птахи» тощо.

Традиційні умови Гон-хуа:

Використання китайської туші чорного кольору (розтерта на порох і розведена водою)

Розмаїття кольорів зведено у проміжок від найслабшого сірого до вугільно-чорного.

Незвичні для Європи формати: вузькі, видовжені, вертикальні, горизонтальні.

Використання сувоїв з панорамними краєвидами.

Активне використання художньої порожнечі і фрагментарності.

Написи ієрогліфами, часто віршованої форми.

Підпис майстра, але особливою, особистою печаткою і в контраст з чорною тушшю — червоною фарбою.

Основа для мистецтва: шовк, бавовна, пенькова тканина, папір.

Матеріалом для пензлів виступали бамбук і хутро тварин.

# data[].attributes.headline
Історія китайського живопису. Мішаріна Дар'я. 10-В

# data[].attributes.subject
Історія китайського живопису. Мішаріна Дар'я. 10-В

# data[].attributes.body
Еволюція китайського живопису

Китайський живопис - одна з найдавніших безперервних художніх традицій у світі. Живопис у традиційному стилі відомий сьогодні китайською мовою як guó huà, що означає національний або рідний живопис, на відміну від західних стилів мистецтва, які стали популярними в Китаї в 20 столітті. Традиційний живопис включає в себе по суті ті ж техніки, що і каліграфія, і виконується пензлем, змоченим чорним або кольоровим чорнилом (масла зазвичай не використовуються).

Як і у випадку з каліграфією, найпопулярнішими матеріалами для картин є папір і шовк. Готову роботу можна монтувати на сувої, наприклад, висячі сувої або ручні сувої. Традиційну розпис можна робити і на альбомних аркушах, стіні, лакованому посуді, складних екранах та інших носіях.

В кінці 19-20 століть китайські художники все частіше піддавалися західному мистецтву. Деякі художники, які навчалися в Європі, відкидали традиційні форми китайського живопису, інші намагалися поєднати дві традиції. Серед найвідоміших сучасних художників - Ци Байші, який почав життя бідним селянином і став великим майстром. Його найвідоміші твори зображують квіти і дрібних тварин.

Культурна революція 1966 року

Під час цієї революції художні школи були закриті і припинено видання художніх журналів і великих художніх виставок. Однією з заявлених цілей Культурної революції було покласти край чотирьом старим звичаям, старій культурі, старим звичкам та старим ідеям. Традиційні теми в мистецтві були відсторонені Культурна революція, і такі художники, як Фен Зікай, Ши Лу і Пан Тяньшоу були переслідувані.

Деякі з найбільш витривалих образів Культурної революції походять від плакатного мистецтва. Такі твори мистецтва часто служили основним джерелом інформації для народу, використовуваним урядом для виховання громадськості до ідеологічних цінностей комуністичної держави. Було багато типів плакатів, двома основними жанрами були dazibao (великий плакат персонажів) та комерційний пропагандистський плакат.

Культурна революція

Багато художніх шкіл і професійних організацій були відновлені. Були налагоджені обміни з групами зарубіжних художників, а китайські художники почали експериментувати з новими предметами і техніками. Один конкретний випадок стилю від руки (xieyi hua) можна відзначити в роботі вундеркінда Ван Яні, народився в 1975 році, який почав малювати у віці 3 років і з тих пір значно сприяв здійсненню стилю в сучасному мистецтві.

Після китайської економічної реформи все більше художників сміливо проводили інновації в китайському живописі. Були розроблені нові навички пензля, такі як вертикальний напрямок бризок води та чорнила, як це видно в творчості художника Тяньчен Се. Нові стилі були створені шляхом інтеграції традиційних китайських та західних технік живопису, таких як живопис в стилі неба на прикладі художника Шаоцян Чень. Відповідно до точок зору художників, художніх інститутів, публікацій та засобів масової інформації, живопис в стилі Небеса був отриманий на основі живописних технік династії Сун (960—1279) та династії Юань (1271—1368) та інтегрованих прийомів перспективної науки та сучасної фотографії. Нові стилі також виражали сучасні теми з типовими природними сценами певних регіонів, такими як стиль живопису Ліцзян та робота художника Гешенг Хуан.

# data[].attributes.headline
Живопис Китаю

# data[].attributes.subject
Живопис Китаю

# data[].attributes.body
Китайський живопис – це унікальне мистецтво, яке протягом тисячоліть розвивалося в гармонії з філософією, природою та культурною спадщиною країни. Він не лише передає зовнішню красу світу, але й відображає внутрішній стан художника, його думки та почуття. Неповторним його роблять такі аспекти:

1. Глибинна філософія та духовність
Китайські митці завжди шукали спосіб відобразити єдність людини з природою. Філософські течії, такі як даосизм, конфуціанство та буддизм, вплинули на розвиток мистецтва, спрямовуючи увагу на гармонію, спокій і внутрішній баланс. У роботах часто можна побачити символічні елементи, що передають ідею нескінченності та змінності світу.

2. Техніка та матеріали
Традиційний китайський живопис (гуохуа) використовує чорнило, воду, рисовий папір або шовк, що надає роботам особливу ніжність та повітряність. Техніка виконання базується на варіаціях товщини лінії, градієнтах тонів та вільних, але водночас точних мазках пензля. Такий підхід дозволяє художнику не стільки детально зобразити об’єкт, скільки передати його суть, атмосферу та емоційний зміст.

3. Тематика та символізм
Основними сюжетами китайського живопису є пейзажі (шан-шуй), квіти, птахи, тварини та інші елементи природи. Пейзаж живопису є особливо знаковим жанром, оскільки він символізує ідеал гармонії між людиною і навколишнім світом. Кожен елемент – чи то гори, чи то річка, чи то хмари – має своє значення та місце в загальній композиції твору, що дозволяє глядачу задуматися над глибинними смислами буття.

4. Взаємозв’язок з каліграфією
У китайському мистецтві живопис та каліграфія тісно переплетені. Відомо, що у традиції майстерності каліграфії важлива не лише форма написання, але й ритм, темп і особистість автора. Аналогічно, у живописі художник передає не стільки конкретні деталі, скільки настрій, енергію та дух об’єкта, використовуючи динамічні, вільні мазки, що створюють відчуття легкості та невимушеності.

5. Сучасність і традиції
Хоча сучасні китайські митці часто експериментують із новими техніками та змішанням культурних впливів, традиції давнього живопису залишаються основою їх творчості. Вони знаходять нові шляхи для вираження стародавніх ідей, зберігаючи при цьому автентичність та глибину традиційного підходу.

# data[].attributes.attachment_link.title
китайская живопись-1

# data[].attributes.attachment_caption
Гохуа. Традиційний китайський живопис.

# data[].attributes.headline
Китайський живопис - ц

# data[].attributes.body
Китайський живопис - це незабутнє поєднання історії, культури та мистецтва, яке захоплює своєю майстерністю і глибиною. Історія китайського живопису налічує тисячоліття, починаючи з доісторичних часів, коли люди малювали на стінах печер. Однак, справжній розквіт мистецтва відбувся під час династій Тан (618-907) і Сун (960-1279).

Техніки китайського живопису.

Однією з найпопулярніших технік є гохуа (国画) або традиційний китайський живопис, який зазвичай виконується чорним чорнилом або кольоровими фарбами на шовку або рисовому папері.

Унікальність гохуа полягає у використанні ліній і штрихів для створення глибини та простору, а також у філософії, що живопис повинен передавати не лише зовнішню красу, але й внутрішній дух об'єкта.

Інші техніки:

Гонбі (工笔): Детальна і вишукана техніка, яка використовує тонкі лінії і точні деталі. Картини, виконані в гонбі, зазвичай зображають сцени природи, квіти, птахів та інші об'єкти з високим ступенем деталізації.

Се І (写意): Техніка називається "живопис ідеї" і передбачає вільні та експресивні штрихи. Художники се і намагаються передати сутність і дух об'єкта, а не його точні деталі.

Шуймо (水墨): Техніка використовує чорне туш на водній основі. Художники шуймо майстерно грають зі світлом і тінню, створюючи глибокі і виразні картини.

та інші.

Напрямки китайського живопису.

Одним з найвідоміших напрямків китайського живопису є шаньшуй (山水), або пейзажний живопис, що буквально перекладається як "гори і води".

Шаньшуй майстри часто створювали величні краєвиди з високими горами, річками та водоспадами, втілюючи гармонію природи.

Інші напрямки китайського живопису:

Квіти і птахи (花鸟): Один з найпопулярніших напрямків, який включає зображення квітів, птахів, комах та інших елементів природи. Майстри цього напряму прагнуть передати красу і гармонію природи.

Люди (人物画): Напрямок зосереджений на зображенні людських фігур, часто включає портрети та сцени з повсякденного життя. Також часто зображають історичні постаті і легендарних героїв.

Тварини (动物画): Художники цього напряму малюють тварин, таких як дракони, коні, тигри та інші. Кожна тварина має своє символічне значення і може бути зображена у різних стилях.

та інші

# data[].attributes.headline
Живопис Китаю. Саламатенко Аня 10-В

# data[].attributes.subject
Живопис Китаю. Саламатенко Аня 10-В

# data[].attributes.body
Китайський живопис – це не просто мистецтво, а цілий світ філософії, природи та гармонії. На відміну від європейських традицій, китайські художники писали тушшю на шовку або рисовому папері, приділяючи особливу увагу плавним лініям і грі світла та тіні.

Основними жанрами були "шаньшуй" (гори й води) та "хуа-няо" (квіти й птахи). Майстри вважали, що справжня краса полягає не у фотографічній точності, а у відчутті духу природи. Саме тому картини часто здаються напівреальними, ніби зітканими з туману й фантазії.

Одна з найцікавіших особливостей – "залишений простір". Він символізує нескінченність і можливість глядача уявити продовження пейзажу. Такі картини не просто милують око, а запрошують до глибоких роздумів.

Китайські художники вірили: добре намальоване дерево – це дерево з душею. І якщо вдивитися в їхні роботи, можна відчути подих вітру між гілками й шепіт далекого водоспаду.

# data[].attributes.headline
Живопис Китаю

# data[].attributes.subject
Живопис Китаю

# data[].attributes.body
Природа, за уявленнями китайців, є еталоном прекрасного, утіленням світобудови, основним обʼєктом і

невичерпним джерелом творчого

натхнення митців. Саме через природу китайці намагалися осмислити основні закони буття.

Можливо, саме тому особливістю традиційного китайського живопису була відмова від копіювання зовнішнього світу. З давніх часів він утілює традицію, засновану на вдумливому спогляданні природи, пошуку певних сенсів, перетворенні зовнішнього, видимого, у внутрішній стан.

Орхідея входить в число

«чотирьох благородних»

рослин Китаю. З давніх-давен

вона вважалася весняною

квіткою, символізуючи витонченість, витонченість, скромність, любов і родючість. Її із задоволенням

писали художники, розводили

в китайських садах. Ця квітка

- одна з найулюбленіших в китайській культурі.

Один з видів традиційного

китайского живопису

називається Гохуа(«Живопис нашої країни»). Він дуже відрізняється від звичного для нас європейського

образотворчого мистецтва.

Це картини, що написані тушшю на спеціальному рисовому папері та іноді на

шовку. Природа вчить

людину розуміти прекрасне.

Ця істина є головною темою традиційного китайського

живопису Гохуа.

# data[].attributes.headline
Жанр китайського живопису Шань-шуй

# data[].attributes.subject
Жанр китайського живопису Шань-шуй

# data[].attributes.body
Пейзажний жанр Китаю, який називається «Шань-шуй» – один з найдавніших жанрів живопису. Шань-шуй перекладається як «гори-води», тобто на картині зображені гори або гірські масиви і водойми. Цей жанр зародився в сьомому столітті нашої ери і через деякий час став самостійним сформованим жанром китайського живопису.

Головна відмінність Шань-шуй від європейських пейзажних жанрів у тому, що художник не намагається зосередити увагу глядача на окремих деталях, а передає загальний настрій, гармонію природи і всього навколишнього людини світу. Усі дрібні деталі відходять на другий план і є лише доповненням до загального сприйняття твору.

Ще одна значна відмінність – відсутність статичності, лінійності і скрупульозної реалістичності. Китайські майстри створювали свої пейзажі по пам’яті, або малювали уявні картини. Писати з натури було не прийнято. Можливо тому Шан-шуй неможливо сплутати з іншими пейзажними жанрами.

Нерідко на пейзажах шань-шуй можна зустріти нанесені художником ієрогліфи, які є поясненням до картини.

# data[].attributes.headline
Живопис Китаю 

# data[].attributes.subject
Живопис Китаю 

# data[].attributes.body
Живопис Китаю - одна з найдавніших і найвпливовіших форм мистецтва у світі. Він розвивався протягом тисячоліть і є тісно повʼязаним із китайською філософією, поезією та каліграфією. Китайський живопис відрізняється своєю технікою, стилем і символікою, що відображає унікальне світосприйняття та духовні традиції країни.

1. Історичний розвиток

﻿﻿Період династії Хань (206 р. до н.е.

﻿﻿220 р. н.е.): Ранні зразки живопису зосереджувалися на зображенні людей, тварин та міфологічних сцен.

Використовувалися основні кольори та чіткі контури.

• Період династії Тан (618-907 рр.):

Це був "золотий вік" китайського мистецтва. Розвивається жанр шаншуй

(ШК) - пейзажний живопис, що

дослівно перекладається як "гори і

води". Майстри Тан створювали роботи

на шовку, використовували насичені

кольори.

2. Основні жанри китайського

живопису

1.Шаншуй- пейзажний живопис. Зображення гір, річок, дерев, які символізують гармонію природи.

Гори символізують стабільність, а вода

- динаміку і життя.

1. ﻿﻿﻿Живопис квітів і птахів (19 ш) - цей жанр зображує природу в деталях, підкреслюючи красу окремих елементів. Наприклад, бамбук символізує стійкість і гнучкість, слива - відродження і новий початок.

2. ﻿﻿﻿irypaTBHMi *KMBOnnC（人物画）-

зображення людей, історичних сцен, міфологічних персонажів.

3. Матеріали і техніки

﻿﻿Матеріали: Китайський живопис створюється на шовку або рисовому папері. Використовуються пензлі з мʼяким ворсом, чорнила на основі туші та мінеральні пігменти.

﻿﻿TexHixa "ryH6i"（工笔）：PerenbHa

деталізація з чіткими лініями і

яскравими кольорами.

4. Вплив філософії

Китайський живопис тісно повʼязаний із конфуціанством, даосизмом і

буддизмом. Художники прагнули не

лише зобразити зовнішній вигляд речей, а й передати їхню внутрішню сутність. Особливо важливою була гармонія між людиною і природою.

5. Відомі художники

﻿﻿Гу Кайчжи (344-406 рр.) - один із перших видатних художників, відомий своїми портретами.

﻿﻿Фань Куан (бл. 960-1030 рр.) - майстер пейзажного живопису епохи

Сун, автор роботи "Подорож серед гір і потоків".

• Шень Чжоу (1427-1509 рр.) -

художник династії Мін, відомий своїм

монохромним живописом тушшю.

6. Сучасний китайський живопис

Сучасні китайські художники поєднують традиційні техніки з новими стилями. Відбувається інтеграція західного мистецтва, проте класичний живопис тушшю залишається популярним. Китайські художники досі зберігають традиції, водночас експериментуючи з абстракцією і

новими темами.

7. Висновок

Живопис Китаю - це не просто

мистецтво, а ціла філософія. Він вчить бачити красу в простоті, шукати гармонію в деталях і цінувати звʼязок людини з природою. Через тисячоліття китайський живопис залишається джерелом натхнення і захоплення для людей у всьому світі.

# data[].attributes.headline
Живопис гохуа - секрети та особливості стародавнього мистецтва

# data[].attributes.subject
Живопис гохуа - секрети та особливості стародавнього мистецтва

# data[].attributes.body
Останнім часом китайські картини стають дедалі популярнішими. Втім, таке захоплення цілком зрозуміло - тонкі, делікатні лінії цих робіт, їх ретельна промальовування та хитромудрий символізм здатні заворожити кого завгодно. Виконання подібних витворів - складний і тривалий процес, що вимагає від майстра найвищого вміння, тонкого смаку, здатності помічати дрібні деталі та нюанси кольору. І найяскравіше ці особливості проявилися в такому вигляді східного живопису, як гохуа.

Головні принципи картин

У Китаї віддають перевагу монохромному (одноколірному) малюнку, ставлячи понад усе вміння зобразити суть речі за допомогою декількох штрихів. Образ створюється лініями, а не кольором і тінню, як на західних акварельних або масляних полотнах.

Мазки і рисочки, виважені до найдрібніших деталей, також є наріжним каменем іншого мистецтва - каліграфії. Не дивно, що між живописом і зображенням ієрогліфів багато спільного. Відомі художники часто були і каліграфами, і поетами, завдяки чому їх витвори, як правило, доповнюють рядок вишуканих віршів. Це дозволяє підсилити враження, яке справляє китайська картина, уточнити, що саме хотів донести майстер. Наприклад, існує робота, де поруч із зображенням гілки квітучої сливи написані такі слова: «Легкий аромат розпливається в блідому світлі Місяця».

Як створюються картини гохуа?

Для написання цих чудових малюнків застосовують лише чотири інструменту, також відомі як «чотири скарби вченого». Це пензель, туш, папір і тушниця (особлива кам'яна ємність, в якій розтирають фарбу та змішують її з водою). Розглянемо ці образотворчі засоби докладніше.

Перш за все, для створення красивої картини необхідно правильно вибрати туш. Східні художники використовують фарбу, яка за своїми якостями набагато перевершує європейську. Вона спресована в плитки, що відливають лаковим блиском. Іноді брускам надають форму квітки лілеї, камелії або півонії, а також ставлять на них клеймо з витонченим візерунком - іменний знак майстра, який створив їх. Розтираючи їх в тушниці до необхідної консистенції, отримують особливу субстанцію, яка дозволяє зображати дрібні кольорові переходи.

Папір, що використовується для малюнків, має форму сувою, тобто її довжина набагато перевищує ширину. При цьому зображення може розташовуватися як у вертикальній (тоді такий витвір вішають на стіну), так і в горизонтальній площині. В останньому випадку картина зберігається згорнутою і розгортається на столі, безпосередньо перед розглядом. У деяких випадках застосовується також шовк, конопляна або бавовняна тканина.

Художні пензлі досить різноманітні. Їх товщина варіюється від 5 мм до 5 см, ручку робили з бамбука, а пучок ворсинок збирали з вовни куниці, соболя, ласки, колонка, кози, бика і навіть жовтого вовка!

Що зображували художники?

Як вже говорилося вище, китайський живопис вимагає від художника не тільки образотворчої майстерності, а й знання сенсу, символічного значення показаних на картині предметів. Вважалося, що можна все життя малювати один і той же об'єкт, намагаючись домогтися досконалості, глибоко проникнути в його приховану суть. Така спеціалізація була незрозумілою європейцям, але високо цінувалася на Сході. Саме тому поступово виникло і сформувалося кілька основних жанрів гохуа. До них належать:

пейзажі. Загальна назва - «гори і води» (шань-шуй). У панорамах, зображених на сувої, відбивалися закони побудови Всесвіту, загальна гармонія і баланс. Краї паперу називали «небом і землею», між якими художник обережно розміщував вершини, потоки, дерева, будинки і фігурки людей. Пізніше ці витвори стали більш динамічними - так, живописець XI століття Цуй Бо зображував природу, захопленим тайфуном;

картини «квітів і птахів» (хуа-няо). Ці повітряні і легкі композиції призначені для милування невеликою частиною природи - стеблом бамбука, гілкою розквітлої сливи, бутоном лотоса. Нерухомість рослин компенсується за рахунок додавання динамічного елемента - метелика або птиці. Саме в цьому напрямку найширше використовується витончена мова образів - так, орхідея символізує ранню весну, бамбук - непохитність характеру і стійкість перед труднощами, мейхуа (дика слива) - чистоту помислів, а хризантема - красу осені;

анімалістичні роботи (линг мао, в буквальному перекладі - «пернаті і пухнасті»);

портрети і фігури. В цей жанр відносять як зображення цілком реальних людей і чиновників, так і малюнки богів і будд.

Крім описаних вище жанрів, існують і більш специфічні - наприклад, чжітоухуа. Це так званий «живопис пальцем» - вид малювання, коли каліграфічний пензель замінюється подушечкою пальця, розтушовування робляться долонею, а тонкі лінії художник проводить нігтем. При цьому картина виконана з урахуванням всіх традиційних канонів. Перші згадки про чжітоухуа зустрічаються в VII-VIII ст., але як самостійний вид мистецтва вона оформилася лише в XVIII ст. Найвідомішим майстром, який працював в цій техніці, є Гао Ціпей.

# data[].attributes.headline
"Сучасна архітектура Далекого Сходу"

# data[].attributes.subject
"Сучасна архітектура Далекого Сходу"

# data[].attributes.body
🏙 Сучасна Архітектура Далекого Сходу: Гармонія Традицій і Майбутнього 🌏✨

Далекий Схід вражає унікальним поєднанням традиційної філософії та інноваційних технологій. Архітектура цього регіону – це баланс між природою, культурною спадщиною та сучасним урбанізмом.

🏯 Японія дивує мінімалізмом та екологічністю. Хмарочоси Токіо, збудовані за принципом "метаболізму", адаптуються до змін часу, а традиційні елементи, як-от сяодзі (перегородки) та дзен-сади, додають гармонії.

🏗 Китай створює футуристичні мегаполіси, де стародавня символіка поєднується з новітніми матеріалами. Наприклад, "Велике Яйце" (Національний центр виконавських мистецтв у Пекіні) та Шанхайська вежа символізують прагнення до неба.

🌉 Південна Корея відома креативним дизайном: від Dongdaemun Design Plaza до хмарочосів, що повторюють природні форми гір. Сеул активно розвиває "розумні" екологічні міста.

🚀 Далекий Схід – це лабораторія майбутнього, де технології доповнюють традиції, а архітектура стає мистецтвом життя! 🏡💡

Що вас найбільше вражає в архітектурі цього регіону? 🤔💬

# data[].attributes.attachment_caption
Латишева Софія 10-Б

# data[].attributes.headline
 "Сучасна архітектура Далекосхідного регіону"

# data[].attributes.subject
 "Сучасна архітектура Далекосхідного регіону"

# data[].attributes.body
🌆 Футуризм і технологічність

У мегаполісах, таких як Токіо, Шанхай, Сеул та Гонконг, архітектура поєднує інноваційні матеріали, екологічні рішення та інтеграцію з цифровими технологіями. Наприклад, медіа-фасади, які змінюють вигляд будівель у реальному часі, або "розумні" хмарочоси, що підлаштовуються під погодні умови.

🌿 Зелена архітектура

Далекосхідні країни активно розвивають концепцію "міст у садах". Наприклад, у Сінгапурі є Marina One – житловий комплекс, який інтегрує тропічні ліси прямо всередині хмарочосів, а в Токіо будують офіси, вкриті вертикальними садами.

🏯 Поєднання традицій і сучасності

Далекосхідна архітектура гармонійно поєднує давні принципи (наприклад, фен-шуй та вабі-сабі) з новітніми технологіями. У Китаї, Японії та Кореї сучасні будівлі часто мають форми пагод або символічні вигини, що нагадують природу (наприклад, Лотосовий центр мистецтв у Веньчжоу).

🚄 Мегапроекти транспорту та інфраструктури

Далекосхідний регіон відомий футуристичними вокзалами та аеропортами. Наприклад, міжнародний аеропорт Даксін у Пекіні, спроєктований Заха Хадід, виглядає як "зоряний" термінал із плавними лініями. А в Японії активно розвивають плавучі міста та станції для підводного транспорту.

🏠 Мікрожитло для мегаполісів

Через дефіцит місця в мегаполісах, таких як Гонконг і Токіо, активно будують ультракомпактні квартири (наприклад, "капсульні" будинки) та перетворювані простори, де меблі ховаються в стіни або змінюють форму.

# data[].attributes.headline
Сучасна архітектура Далеко-східного регіону Двоєнко Софія 10-В

# data[].attributes.subject
Сучасна архітектура Далеко-східного регіону Двоєнко Софія 10-В

# data[].attributes.body
Сучасна архітектура Далекосхідного регіону відзначається унікальним поєднанням традиційних елементів і новітніх технологій. У багатьох містах Китаю, Японії, Південної Кореї

та Тайваню можна побачити хмаро-

чоси, які водночас відображають національну культуру та відповідають сучасним технічним стандартам.

Наприклад, знаменитий Таре

101 у Тайбеї за формою нагадує традиційну китайську пагоду, а його конструкція витримує сильні земле-

труси й тайфуни.

Великий акцент робиться на еколо-

гічність і сталість будівель. Одним із найцікавіших прикладів є Bosco Verticale в Нанкіні (Китай) - хмаро-чос, фасади якого повністю покриті

деревами та рослинами для покра-

щення якості повітря. У Токіо та Сеулі активно впроваджуються "зелені" офісні центри з вертикальними садами, системами збору дощової води та використанням сонячної енергії .

Футуристичні проєкти також набирають популярності, зокрема

"розумні" міста. У Південній Кореї будується місто Сонгдо, де кожна будівля оснащена системами авто-матизації, а вулиці адаптовані для автономного транспорту. У Китаї зводяться "екологічні міста" на кшталт

Ліонг-мао, де житлові комплекси

максимально використовують приро-

дні джерела енергії та мінімізують

ВикИДИ CO2.

Сучасні архітектори регіону активно експериментують із формами буді-вель. У Сінгапурі розташовані Marina

Bay Sands - три хмарочоси, зʼєднані

величезним "небесним" басейном

на даху.