# data[].attributes.attachment_link.title
2011 Győr Kajak-kenu Magyar Bajnoksár Ifi k-1 Rajt

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Hosszú Katinka kedd délelőtt sajtótájékoztatót tartott, melyet követően az alábbi közleményt küldte el a Nemzeti Sport szerkesztőségének. Ebben a versenyző élesen bírálta a Magyar Úszószövetséget, bár elmondása szerint meglátásait nem szánja támadásnak. Az úszónő írását tartalmi változtatás nélkül közöljük.

Hosszú Katinka úgy érzi, a MÚSZ világszínvonalú eredményeket vár el, de a megfelelő hátteret nem biztosítja (Fotó: Reuters)

„Köszönöm, hogy eljöttetek, de egyben nagyon sajnálom, hogy a médiához kell fordulnom a magyar úszósport fejlődése érdekében. 2012-ben azért költöztem haza, hogy részese lehessek a magyar úszósportnak, a magyar sportéletnek és ezáltal megpróbáljam inspirálni a jövőbeli generációkat. Azzal kellett szembesülnöm, hogy bár a Magyar Úszószövetség elvárja a világszínvonalú eredményeket, az ő oldalukról közel sem biztosított a világszínvonalú háttér. Úgy érzem, hogy a vezetők megelégedtek a magyar úszás jelenlegi helyzetével, és nem gondolnak arra, hogy mi lenne szükséges az előrelépéshez. A közvéleménynek úgy tűnhet, hogy minden jól működik, hiszen mi, versenyzők folyamatosan hozzuk az érmeket a nemzetközi versenyekről, de az igazság az, hogy a rendszer hibás és nem tudom tovább azt tettetni, hogy minden rendben van. A Magyar Úszószövetség egy olyan rendszert épített fel, ahol az úszók és edzők arra pazarolják a legtöbb idejüket és energiájukat, hogy folyamatos harcot vívjanak a szövetséggel házon belül. A legtöbbjük nincs tisztában az elvárásokkal és célokkal, mivel nincsenek pontosan lefektetett szabályok és követelmények.

Miután Hosszú Katinka felolvasta közleményét, a Magyar Olimpiai Bizottság székházában tartott sajtótájékoztatón újságírói kérdésekre is felelt. Az ötszörös „nagy" és hatszoros rövid pályás világbajnok úszó kijelentette, mindenképpen Magyarországon folytatja felkészülését, és magyar színekben versenyez tovább. A közleményben említett támogatások között szerepel, hogy szüksége lenne egy masszőrre, aki a világkupaversenyekre is vele utazik, hogy kialakuljon egyfajta rutin, ami ugyanúgy működik a kisebb viadalokon, mint a jövő évi riói olimpián. A 26 éves Hosszú a Komjádi uszodában készül, ám a medence partján kénytelen öltözni, és a felszerelését ide-oda cipelni - a jövőben privát helységet szeretné. Emellett egy videóelemző programot kért a szövetségtől, amellyel egyrészt a saját úszását, másrészt a riválisokét vizsgálhatná.

Hosszú kifejtette, hogy jobban járna a magyar úszósport, ha a miami edzőtáborok helyett itthon készülnének a sportolók, cserébe viszont jó lenne, ha az edzői konferenciákon nem magyar trénerek tartanának előadásokat magyar trénereknek, hanem például Michael Phelps edzője beszélne.

Ezáltal azt sem tudhatják, hogy a munkájuk elegendő-e ahhoz, hogy bekerüljenek a válogatott keretbe vagy sem. Olyan esetekben, amikor mégis sikerül valami különlegeset elérni és jól teljesíteni, akkor sem tudhatják a versenyzők, hogy ez pontosan mit is jelent az ő saját pályafutásukban és a magyar úszósportnak. Ha valaki végül veszi a bátorságot és úgy dönt, hogy kiáll az igazáért, azt a szövetség elutasítja egy szimpla magyarázattal, vagy egész egyszerűen tudomást sem vesz a problémáról. Ezekkel a kijelentésekkel tudom, hogy saját magamat teszem ki esetleges támadásoknak, de ezt vállalom, mert úgy érzem, hogy eljött az ideje, hogy kiálljak nemcsak magamért, hanem a többi magyar úszóért is. Az én szememben az úszókarrierem úgy teljes, ha sikerül a hazai úszósportban pozitív irányú változást elérnem. Nekem ez nem az érmeim számáról vagy a versenyeken nyert pénzösszegről szól. Szerencsés helyzetben vagyok, hogy most kiállhatok azokért az úszókért is, akik nem engedhetik meg maguknak, hogy felszólaljanak, mert attól félnek, hogy azt a minimális támogatást is elveszítik, amiben jelenleg részesülnek. Ezt a harcot három éve próbálom zárt ajtók mögött, házon belül megvívni a Magyar Úszószövetséggel, de sajnos a mondanivalóm mindvégig süket fülekre talált. Ha a szövetség jól működne, a sportolóknak és a velük dolgozó edzőknek pontosan kijelölt és előre meghatározott céljaik lennének, és nyugodtan dolgozhatnának annak tudatában, hogy ha ezeket a célokat és követelményeket teljesítik, akkor annak meglesz az eredménye és megkapják a pozitív visszacsatolást. Egy ilyen, partneri együttműködésben figyelembe veszik az úszó személyes és a magyar úszósport érdekeit is - a sportoló minden reggel annak tudatában ébredhet, hogy a munka, amit elvégez, hatékony, célravezető és nem hiábavaló. Ettől lesz motiváló és teljes egy sportoló karrierje. A Shane-nel közösen vezetett programunkat folyamatosan elemezzük, hogy hogyan tudnánk még tovább fejlődni. A mi elsődleges szabályunk, hogy soha nem elégszünk meg a jelenlegi helyzetünkkel. Hisszük, hogy ha nem fejlődünk és haladunk előre, akkor az azt jelenti, hogy visszafelé lépegetünk. Mindig feltesszük magunknak a következő kérdéseket: - Mi az, amit nem csinálunk elég jól?
- Mi az, amit jól csinálunk, de lehetne jobban is?
- Hol tudunk még fejlődni? Akárhányszor tettük fel magunknak ezeket a kérdéseket, ha őszintén megválaszoltuk őket, jelentős előrelépéseket tapasztaltunk - ezt a folyamatos kiemelkedő eredményeink is bizonyítják. A kazanyi világbajnokság után is feltettük magunknak ezeket a kérdéseket. Azzal, hogy sikerült megdöntenem a 200 m vegyes világcsúcsát és két másodperccel a világ elé kerülnöm, nyilvánvaló olimpiai aranyesélyessé váltam. Tudjuk, hogy meg kell próbálnunk még tovább fejlődni. Ehhez a technika és az edzések tökéletesítésén kívül találtunk több más tényezőt is, ami segíthetne, hogy a programunk még teljesebb legyen. A változások azonnali bevezetése egy ilyen fontos időszakban nagyban hozzájárulna ahhoz, hogy az olimpiai döntőre továbbra is úgy tudjak tekinteni, mint akármelyik másik versenyre. A változtatások, amiket idén szerettem volna a programomhoz adni, nemcsak engem segítenének, hanem hosszú távú, pozitív hatásai lennének a jelen és a jövő úszógenerációi számára is, hiszen a megszerzett tudás és tapasztalatok az egész magyar úszótársadalmat előrevihetnék. Ezen kívül a változtatások nagyban segítenének, hogy a testemet fizikailag olyan állapotban tudjam tartani, hogy még a 2020-as tokiói olimpián is versenyezni tudjak. Sajnos többszörös tárgyalás, egyeztetés és hivatalos megkeresés után sem sikerült a kéréseimet teljesíteni. Ezen kérések teljesítését a Magyar Úszószövetség attól tette függővé, hogy az arcomat és a nevemet adom-e a 2017-es budapesti úszó-világbajnokság reklámozásához. Ezt én megdöbbenve hallottam, hiszen eddig mindig azt hangoztatták, hogy azok kaphatják meg ezt a plusz támogatást a felkészüléshez, akik eredményt hoznak egy világversenyről... tudjátok, az a bizonyos mézesmadzag. Nálam itt telt be a pohár. 2011-ben a világbajnoki hatodik helyemmel eredménytelennek, csalódásnak könyveltek el, így nem kaphattam plusz támogatást. 2012-ben az olimpiai 4. helyemmel szintúgy. Nem panaszkodtam, mert elhitették velem, hogy nem hoztam eredményeket, így nem is jár a plusz támogatás. A legnagyobb meglepetésemre azonban 2013-ban 2 világbajnoki aranyéremmel a zsebemben sem kaptam meg ezt a támogatást. A talán még eredményesebb 2014-es év sem hozta meg a várt segítséget a Magyar Úszószövetségtől. És most, hogy a 2015-ös eredményeim sem elegendőek ahhoz, hogy teljesítsék a kéréseimet, el kellett gondolkodjak, mégis mi az, amit még el kell érnem ahhoz, hogy biztosítsák a felkészülésemhez szükséges feltételeket? Ez egyben arra is ráébresztett, hogy mit érezhet a többi úszó és edző, akik még olyan helyzetben sincsenek, mint én. Ha nekem harcolnom kell ezekért a dolgokért az én eredményeimmel, akkor mi lehet a helyzet a többi úszóval? Ők mégis miben reménykedhetnek? Eljutottam arra a pontra, hogy már nem vagyok biztos benne, hogy van valami annak a mézesmadzagnak a végén vagy sem. Kérlek, ne értsetek félre. Ez nem a pénzről szól. Nem pénzügyi támogatásról beszélek. Megengedhetném, hogy kifizessem magamnak azokat a dolgokat, amikre szükségem van. Nem okozna problémát, hogy továbbra is a fejlődésembe fektessem a versenyeken megnyert pénzdíjakat, de ha ezt megteszem, akkor akaratlanul is felmerül a kérdés: mégis mire van a Magyar Úszószövetség? Mit csinálnak, ha nem az úszóik számára biztosítják a lehető legjobb feltételeket? Hogyha nekünk, úszóknak és edzőknek kell a kutatásokkal, elemzésekkel, edzéssel és a versenyzéssel is foglalkozni, akkor mégis mi marad a szövetségre ebben az egyenletben? Ráadásul tapasztaltam, hogy a sportolók, akik ellen versenyzünk, olyan támogatásban részesülnek, amit mi itt, Magyarországon elképzelni sem tudunk. Őszintének kell lenni magunkhoz ahhoz, hogy fejlődni tudjunk. Együtt kell dolgoznunk és közösen kell feltennünk magunknak a nehéz kérdéseket. Nekem hatalmas csalódás volt, amikor rájöttem, hogy a szövetség teljes mértékben az úszótól vár el mindent. Ebben a partneri együttműködésben a szövetségnek kellene, hogy felkészült és jártas legyen a legújabb technológiát, fejlődéseket illetően és az eredményeket és tapasztalatokat az ő feladata lenne kérés nélkül is az úszók részére bocsájtani. Olyan ambiciózus emberekre van szükségünk a Magyar Úszószövetségben, akiknek az az elsődleges célkitűzésük, hogy a lehető legjobb feltételeket teremtsék meg és segítsék az úszóinkból kihozni a maximumot. Sajnos a jelenlegi vezetés elégedett azzal, ahogy most működnek a dolgok. Elégedettek, hiszen jönnek az eredmények. Az én véleményem szerint azonban nem szabad addig várni az önvizsgálattal és a változtatással, amíg túl késő nem lesz és teljesen össze nem dől a rendszer. Én mindig is a legtöbbet próbáltam kihozni magamból és a velem dolgozó embereknek sem engedem meg, hogy a legjobbjuknál kevesebbel beérjék. Hihetetlenül tehetséges emberek vannak az országunkban és őszintén hiszem, hogy a világ egyik legerősebb úszónemzete lehetünk. De akkor miért dőlünk hátra és elégedünk meg a jelenlegi eredményekkel? A magyar úszósportban igenis mindenkinek magasabbra kell tennie a lécet, kivenni a részét a munkából, hogy úgy képviselhessük Magyarországot, ahogy az megérdemli - és itt nem csak az úszókról beszélek. A célom mindig is az volt, hogy úgy hagyjam abba az úszást, hogy valamit tettem a sportág fejlődéséért. Felelősségemnek éreztem, hogy elmondjam a véleményemet, és hogy megosszam a nézeteimet. Lehet, hogy ez sok embernek nem fog tetszeni, de az előrejutás és jobbá válás néha fájdalommal jár.
Kérlek, ne vegyétek ezeket a meglátásaimat a Magyar Úszószövetség elleni támadásnak. Ennek a sajtótájékoztatónak az a célja, hogy meginduljon egy pozitív irányú párbeszéd és változás a magyar úszósportban."

# data[].attributes.attachment_link.title
Úszás: Hosszú Katinka - Mégis, akkor mire van a magyar szövetség? -

# data[].attributes.attachment_link.description
Hosszú Katinka kedd délelőtt sajtótájékoztatót tartott, melyet követően az alábbi közleményt küldte el a Nemzeti Sport szerkesztőségének. Ebben a versenyző élesen bírálta a Magyar Úszószövetséget, bár elmondása szerint meglátásait nem szánja támadásnak. Az úszónő írását tartalmi változtatás nélkül közöljük.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Amikor Stieber Zoltán hatalmas gólt lőtt a finneknek, a 18-as mez volt rajta. Amikor a meccs hőseként a csapattársak dobálták a levegőbe, akkor már a 10-es. Az újkori magyar futball legnagyobb rejtélyeként aposztrofált eset könnyen lehet, hogy csak optikai csalódás. Persze nem akarunk ünneprontóak lenni, mindenkinek meghagyjuk a lehetőséget, hogy higgyen a csodában. Mi is alig várjuk már a decembert és a Mikulást.

A magyar labdarúgó-válogatott teljesítménye szinte mindenkit érdekel az országban. Ráadásul az utóbbi időszakban, Dárdai Pál irányításával az eredmények is jönnek. A harmadik helyen állunk a selejtezőcsoportban, s még a közvetlen kijutást érő első két hely megszerzésére is van esélyünk.

Hogy mennyire figyeli a közvélemény a magyar csapat minden rezdülését, arra bizonyíték a ma a különböző socialfelületeken elterjedt rejtély: vajon hogy került a győztes gólt szerző Stieber Zoltánra a 10-es mez a találkozó utáni ünnepléskor?

És a meccs után a 10-esben. Vagy nem? (Fotó: MTI)

A Trollfoci csinált geget, két képből készített montázsán az egyiken 18-asban, a másikon (látszólag) 10-esben szerepel Stieber.

Ezután a magyar sportmédia több szereplője is hatalmas rejtélyként számolt be az esetről. Az ugye még elképzelhető lenne, hogy Stieber felvette a 10-es mezt, ami eredetileg Gera Zoltáné, de ez nem adna magyarázatot arra, hogy a győztes bombát megeresztő játékosunk neve hogy került fel a Fradi középpályásának mezére.

Na most mi nem annyira hiszünk a parajelenségekben, s ezt a hype-ot sem igazán értjük. A magyarázat ugyanis szerintünk sokkal egyszerűbb. Amikor dobálnak egy játékost, akkor bármennyire is hihetetlen, akár még a meze is meggyűrődhet. Ha pont a 8-as szám közepén keletkezik a fodor, akkor bizony abból könnyen 0-s lehet - látványra.

Persze az olvasók helyett nem szeretnénk dönteni. Tudjuk, hogy például vannak, akik aura hegedülésre járnak. A spirituális dolgokban is sokan hisznek, így akár Stieber számcseréjére is lehet valami, a logikustól igen távol álló, akár földön túli magyarázat.

Önök szerint mi a megoldás? Mindenesetre egy videót azért beteszünk, amit bizonyos időben megállítva jól látható az a 18-as. Meg persze a 10-es is, ha éppen úgy akarjuk.

# data[].attributes.attachment_link.title
Egy gyűrődés okozta a magyar futball „legnagyobb" rejtélyét? - NSO

# data[].attributes.attachment_link.description
Amikor Stieber Zoltán hatalmas gólt lőtt a finneknek, a 18-as mez volt rajta. Amikor a meccs hőseként a csapattársak dobálták a levegőbe, akkor már a 10-es. Az újkori magyar futball legnagyobb rejtélyeként aposztrofált eset könnyen lehet, hogy csak optikai csalódás. Persze nem akarunk ünneprontóak lenni, mindenkinek meghagyjuk a lehetőséget, hogy higgyen a csodában.

# data[].attributes.attachment_link.description
Férfi párbajtőr magyar bajnokság,2012, Kulcsár Krisztián, Szényi Péter.