# data[].attributes.body
Bývalý zámek - nyní budova školy

# data[].attributes.body
Stará pohlednice

# data[].attributes.body
Popelínské nádraží

# data[].attributes.body
Památník zrušení roboty

# data[].attributes.body
http://www.popelin.cz/soubory/zpravodaj-3-2015.pdf
kronika obce Popelín
Publikace o obci Popelín - Popelín včera a dnes

# data[].attributes.body
Jako mladý člověk (27 let) a čerstvý otec musel hned na začátku války v roce 1914 narukovat do armády. Bojoval v Rusku společně s přáteli z Popelína se kterými si zlepšovali náladu tím že si vyprávěli o svých rodinách které na ně čekali doma. Domů se po mnoha útrapách vrátil až roku 1920 a spolu s několika dalšími občany Popelína se zařadil mezi české legionáře a i on sám se podílel na vzniku nové republiky.

# data[].attributes.headline
Události 1. světové války v obci Popelín :

# data[].attributes.subject
Události 1. světové války v obci Popelín :

# data[].attributes.body
O Popelíně byly již napsány 2 publikace, které čerpaly z kroniky obce a proto sem z nich čerpal i já. V obci tehdy žilo 850 obyvatel kteří se živili převážně zemědělstvím. Každý větší zemědělec měl své pole za domem. Na polích musely pomáhat jak ženy tak i děti. Lidé byli chudí ale vzájemnými výpomocemi vše zvládali. Naneštěstí 28. července 1914 vydal císař válečný manifest „Mým Národům" a vypověděl Srbsku válku. Naši otcové, synové, a bratři byli nuceni bojovat ne za svobodu své vlasti, ale byli nuceni bojovat proti sobě.V kronice obce Popelín se píše: „ Dlouhá, předlouhá staletí - od doby bělohorské - zakrývaly těžké mraky habsburské tyranie český obzor. V těžké vzdechy zmučeného lidu českého mísilo se řinčení okovů a praskání habsburského karabáče. Ale oheň svobody snad lze dusiti, snad zdánlivě jej i uhasiti, on však doutná nepozorovaně v lidských duších". Již v roce 1915 byly zabaveny všechny zásoby obilí, mouky, krupice a zavedeny „chlebové lístky". Mezi lidmi byla chudoba a hlad. Byli sbirány kovy jako cín,olovo nebo mosaz. Dokonce byly zabaveny 2 zvony z místního kostela. Do války musel jít snad z každého domu nějaký muž a tak tomu bylo i v Popelíně. Bylo narukováno 155 mužů z nichž 15 přešlo do ruských legií, 32 jich bylo zajato a 17 jich na frontách padlo. Do války byli posláni i velmi mladí muži dokumentem je text který napsal jeden z mladých občanů Popelína : „15. dubna 1916 byl jsem odveden i já. Z naší obce Popelína, z jedenácti, téměř ještě dětí, jednoho ročníku byli jsme schopnými uznáni všichni. 11.5. 1916 loučil jsem se s domovem, abych nastoupil vojenskou službu. Zlíbal jsem ustarané hlavy rodičů, smutně se rozloučil se sestrou a mladšími bratry, kamarády a se vším, co mi bylo doma drahé a milé a odjížděl jsem do Jihlavy. Křik diváků, nářek žen a opouštějících synů nebo otců, rozléhal se celou cestou a doprovázel nás až do železničních vagónů. Za mocného „sbohem" a „na zdar" vlak s dobytčími vagony se hnul z nádraží. Poslední pohled na provázející zástup, na Jihlavu a již nás vlak unášel ve tmě. Tak odjel jsem do pole, s nadějí šťastného návratu 3.11. 1916 kolem 6. hodiny večerní ". Šťastného návratu se však všichni nedožili a tak někteří leží v dálkách a na hrobech jejich nová tráva narostla. Byli dobrými českými lidmi, jejichž jedinou tužbou bylo, aby ta malá, jim však tak drahá zem, byla svobodnou. Tísnivé a zlé životní poměry roku 1918 střídaly nemoci a různé přírodní pohromy. Tak např. koncem května a začátkem června přišly noční  mrazy, několikrát se opakující. Žito se muselo posekat a dát na krmení dobytku. Brambory zmrzly úplně. Z ovocných stromů opadali všechny plody. Naneštěstí se v obci a okolí obrovskou měrou  rozšířila „španělská chřipka". Postižení touto nemocí ve vysokých horečkách a se zápalem plic během několika dní umírali neboť nebylo lékařů ani léků. V období nákazy probíhaly někdy v obci 2-3 pohřby za den.  Světová válka skončila v roce 1918 a dne 3. listopadu konala se v Popelíně oslava osvobození. Všichni lidé z okolí se scházeli aby projevili radost nad osvobozením. Dospělí i děti v krojích, ozdobeni stužkami a trikolorami řadili se v průvod. Svit lampionů dovršoval malebný dojem průvodu. Zahrála hudba. Známé zvuky národní hymny, doprovázené nadšeně zpěvem mladých i starých, rozlehly se dědinou. Byla vykonána obvyklá okružní cesta Popelínem. Průvod byl všude nadšeně pozdravován. Před pomníkem zrušení roboty průvod zastavil a znovu zazněly posvátné zvuky národní hymny. Dojem byl věčný - nezapomenutelný. Popelín jsem si vybral, protože odtud pochází moje mamka a dodnes zde žije má babička s dědou. Mé babičce v 1. světové válce padl strýc. Na některé skutečnosti si babička a děda pamatují z vyprávění od svých rodičů, kteří válku prožily a vzpomínaly na ni velice neradi.