# data[].attributes.headline
על מנת להוסיף פתקית 

# data[].attributes.body
על מנת להוסיף פתקית חדשה, לחצו על הכפתור העגול + הורוד מתחת לפתקית בשאלה הרלוונטית". ציינו את שמכם בכותרת ובגוף ההודעה כתבו את תשובתכם לשאלה הרלוונטית. על מנת לקבע את הפתקית לחצו עם העכבר במקום אחר על המסך. גררו את הפתקית שלכם תחת כותרת השאלה הרלוונטית. הקפידו לשמור על הסדר ולא להסתיר פתקיות של אחרים. אני מזמין אתכם לכתוב הארות וחידודים לתשובות אחרים ו/או לתת "לייק" לתשובות אליהם התחברתם.

# data[].attributes.headline
ראשית אחפש את החוזקות שבו ואת הדברים שהוא אוהב ומתחבר אליהם  וחשוב יהיה לי להבהיר לו שאותי לא מעניין מה אומרים עליו אלא מתחילים מחדש משום שגם אני חדש אז מה שהוא יעשה מכאן והלאה יבנה אותו ויחזק אותו וממה שאראה במעשיו אני אבחן אותו ואתייחס אליו ווודאי לא ממשהו בעבר שאינו יודע מה נכון ומה לא ואני בטוח שהוא יצליח כי אצלי כולם (כל מי שרצה מעט) התקדמו מהמקום שהם היו קודם. חשוב לי להכירו יותר ולכן אנסה ליצור שיחות קצרות להכיר ולהבין מי הילד ומה הרקע, יכולות, מה עולמו וכדומה. בשלבים ראשונים יש מצב שאתעלם מחלק מהתנהגויותיו ואחזק התנהגות חיובית והצלחות.  חשוב לי לומר לו שאני לא מוותר על שום תלמיד ולא מתייאש מאף אחד ולכן לא משנה מה שהוא יעשה אני לא אוותר עליו ואצלי הוא ינוע רק קדימה וההתקדמות תלויה רק בו ואני אהיה לו לעזר לממש את הרצון, לכוון ולהתריע.

# data[].attributes.subject
ראשית אחפש את החוזקות שבו ואת הדברים שהוא אוהב ומתחבר אליהם  וחשוב יהיה לי להבהיר לו שאותי לא מעניין מה אומרים עליו אלא מתחילים מחדש משום שגם אני חדש אז מה שהוא יעשה מכאן והלאה יבנה אותו ויחזק אותו וממה שאראה במעשיו אני אבחן אותו ואתייחס אליו ווודאי לא ממשהו בעבר שאינו יודע מה נכון ומה לא ואני בטוח שהוא יצליח כי אצלי כולם (כל מי שרצה מעט) התקדמו מהמקום שהם היו קודם. חשוב לי להכירו יותר ולכן אנסה ליצור שיחות קצרות להכיר ולהבין מי הילד ומה הרקע, יכולות, מה עולמו וכדומה. בשלבים ראשונים יש מצב שאתעלם מחלק מהתנהגויותיו ואחזק התנהגות חיובית והצלחות.  חשוב לי לומר לו שאני לא מוותר על שום תלמיד ולא מתייאש מאף אחד ולכן לא משנה מה שהוא יעשה אני לא אוותר עליו ואצלי הוא ינוע רק קדימה וההתקדמות תלויה רק בו ואני אהיה לו לעזר לממש את הרצון, לכוון ולהתריע.

# data[].attributes.headline
אני אישית מסכים לכל מה שחן מילר אמרה בדבריה ופגשתי בעבר ופוגש היום תלמידים כאלה ולמרות שלא חוויתי זאת על בשרי, ברוך השם הגעתי לתובנות רבות בניסיון החינוכי וקריאה בנושאים חינוכיים שצריך המון אמפתיה, הכלה, סובלנות וסבלנות, צניעות ובעיקר רצון לחנך ולא לאלף. ואת תשובתי הראשונה לא הייתי משנה אלא אולי מכניס מושגים נוספים כפי שעשיתי כעת.

# data[].attributes.subject
אני אישית מסכים לכל מה שחן מילר אמרה בדבריה ופגשתי בעבר ופוגש היום תלמידים כאלה ולמרות שלא חוויתי זאת על בשרי, ברוך השם הגעתי לתובנות רבות בניסיון החינוכי וקריאה בנושאים חינוכיים שצריך המון אמפתיה, הכלה, סובלנות וסבלנות, צניעות ובעיקר רצון לחנך ולא לאלף. ואת תשובתי הראשונה לא הייתי משנה אלא אולי מכניס מושגים נוספים כפי שעשיתי כעת.

# data[].attributes.body
הזכיר לי סיפור מוכר אז העתקתי לשתף את כולם מתאים לעניין:
שמא תאמרו: מעתה כבר אי-אפשר להעיר? ודאי שמותר וצריך להעיר ולהדריך – רק הכל תלוי בסגנון ובניגון. יש להעיר בכבוד, בלי לפגוע! כך ציוותה התורה: "הוכח תוכיח את עמיתך ולא תשא עליו חטא" (ויקרא יט יז). "חטא" היינו עלבון, אונאת דברים (רש"י שם). צריך להוכיח באופן שהוא לא ייפגע. גם תלמידים יש להוכיח בלא להעליב. אמר ה'חפץ חיים': הנגר דורך ברגליו על העצים; הברזלן, הזגג, רגליו דורכות על שביבי ברזל, חתיכות זכוכית, והמחנך – דורך על נשמות... דורך ודורס תדיר. הוא בטוח שהדריסה הינה חלק מהחינוך. זהו שקר. בוודאי צריך להוכיח, אך לא לדרוס.

שמא יאמר אדם: אני אינני יודע להוכיח בלא לדרוס ובלא לשנוא. אם כך – אומר הגאון מווילנא – אתה פטור (אורחות חיים, כתר ראש קמג), בדיוק כשם שאדם עם גבס על ידו פטור מלהניח תפילין. אם אינך יודע להוכיח בלא לדרוס – אל תוכיח. מצווה זאת פשוט לא מיועדת לך.

# data[].attributes.body
כמובן שיש לחלק בין תלמיד בבית ספר יסודי לבין תלמיד בתיכון. אבל בכל אופן אני חושב שהייתי משתף אותו קודם כל על משהו אישי עליי, על הזמן שבו אני הייתי תלמיד. על זה שגם אני עשיתי קצת צרות למורים. אולי אפילו מספר לו על דברים ספציפיים שעשיתי על מנת שיבין שהוא יכול לפתוח איתי ערוץ תקשורת. אחרי שהייתי "קונה" אותו הייתי שואל אותו מה יוצא לו מזה? האם הוא לא היה רוצה להיות תלמיד אחר ומנסה להראות לו שיש לו את הכוחות להצליח להיות משהו אחר {לאו דווקא תלמיד מצטיין עם ציונים גבוהים}

# data[].attributes.body
שמתי לב שחן באה עם המון ביטחון בעצמה ובדרך החינוכית שלה היא דיברה בקול ברור וחזרה על דבריה בצורה נחרצת וברורה. בפעם השנייה היא ניגשה אל התלמיד ולחשה לו באוזן, שזה דבר שגם מראה יותר על קירבה וכל משהו אישי לאותו תלמיד.לדעתי התלמיד הבין שיש כאן מורה שלא מוותרת עליו ולא חוששת מהאיום שלו שהוא מופרע, היא לא הסכימה לקבל את הסטיגמה שהוא נכנס אליה בעל כורוחו וזה שידר לו תקווה.

# data[].attributes.body
אכן מציאות לא נעימה לפתוח איתה שיעור.
נראה לי שהייתי ניגש לילד ושואל אותו למה הוא חושב כך? ומנסה לשמוע ממנו נקודות שמפריעות לו על חבריו לכיתה.
במידה והיה משתף- מה טוב, מנסה לנהל איתו שיח על זה.
במידה והוא לא משתף אלא ממשיך בהתנהגותו אז הייתי אומר לו שאני מבין שיש לו קושי עם החברים ואשמח לשמוע ממנו אחרי השיעור כדי לעזור לו.

# data[].attributes.body
הגישה שלה הייתה מאוד חיובית ומעודדת כלפי הילד כך שזה מוציא לו את כל האוויר מהמיפרסים. הילד רגיל לתגובה קשה ושלילית ולפתע מקבל תגובה חיובית לא צפויה.
זה נותן לילד תקווה חדשה להתחיל התחלה חדשה ונותן לו סיכוי להצליח.
היה לי מקרה דומה עם תלמיד קשה שהמוסד רצה להוציא אותו מהמסגרת לפני שנכנס ללמוד אצלי. נערכה ישיבה עם ההורים , התלמיד ואיתי.
המנהל שואל אותי האם אני מוכן שתלמיד זה ילמד אצלי. אמרתי לו שאני נותן בו אמון שהוא יצליח.
בחסדי ה' המרובים התלמיד צלח את השנה כמעט ללא "תאונות" למרות המורכבויות שהיה בהם.

# data[].attributes.headline
אליהו קראוטהמר

# data[].attributes.subject
אליהו קראוטהמר

# data[].attributes.body
לא אוכל לדעת כיצד אגיב מפני שמאד תלוי בסיטואציה הספציפית. אולי אומר לו כך: אם כך אתה חושב ודאי יש בזה משהו צודק. אני מעוניין לשמוע אותו ברצינות. אשמח לשוחח עמך אישית בהפסקה הקרובה.

# data[].attributes.headline
אליהו קראוטהמר

# data[].attributes.subject
אליהו קראוטהמר

# data[].attributes.body
ההאזנה הייתה בהחלט חשובה - דברי פי חכם חן... כמדומה שהייתי נוהג כפי שכתבתי קודם. מה שהיא עשתה עבד מפני שהתאים לה והלכה בעקבות הלב. מה שכמדומה שהייתי עושה הינה הדרך שלי ואם הלב גם יהיה שם בע"ה יצלח. חיקוי אחרים ללא המטען האישי אותו הם מביאים יביא גם חיקוי להצלחה שהוא באמת זיוף ואינו מחזיק ודאי לטווח ארוך. פחות משנה מה נאמר, יותר משנה מי אומר ומה חושב בפנים.

# data[].attributes.body
כמובן שהכל תלוי בהבנת המציאות של המקרה, בזמן ובמקום. בצורה כללית: לא הייתי מנהל שיח מול כל הכיתה. הייתי מסתפק במשפט קצר שמבטא אמון בקשר עם הילד, ומברר עם הילד בזמן רגוע מאיפה בא הדיבור הזה, ומדגיש לו את ההערכה והביטחון שיש לי בו.

# data[].attributes.body
הכלי שלמדנו הוא להבחין תמיד בין ה"גישה" ל"הקשר", גם בהתנהגות התלמיד וגם בתגובת המורה.
"גישת הכלי"... נראית מעולה ומצויינת, אך זה נראה לי קצת מסובך לאמן את עצמנו להגיב באופן אינסטקטיבי מול מקרים חריפים שבסיטאוציית מילר.
נראה לי שחן מילר הצליחה להפנים זאת רק בגין ההשגחה המופלאה שהיא עצמה חוותה באופן עוצמתי ואישי, וחנן אותה בורא עולם להפוך זאת לתובנת על ולכלי יישומי גם במקרי קיצון.
אמת אומר שאני לא חושב שהייתי מצליח לבצע את התסריט הזה, וקודם כל הייתי חושב על כלל התלמידים, כש"בראש" מרצדים מאזניים המניחים בכף אחת את "הילד הוא עכשיו כל העולם" מול הכף של "הכיתה היא החשובה".
פר, בהתחשב שלי אין את המתנות של מילר, ואולי זו חולשה אך נראה לי שזהו הנטייה המקצועית הנורמטיבית (גם אם אולי לא המיטבית) - הייתי מנסה לאזן בין ה"כפות", ומגיב בשיעור הראשון בשקט ובאיפוק משהו "באמצע": "אני רואה שאתה כועס מאוד, צא לשתות מים, ותחזור כשתרגע, מבטיח לשוחח אתך אבל השיעור חייב להימשך".

# data[].attributes.headline
פרץ בלוי - המשך 

# data[].attributes.subject
פרץ בלוי - המשך 

# data[].attributes.body
בהמשך למה שכתבתי בתשובתי לשאלה א' - בשיחה הפרטית, שהייתי קובע לפחות כשעה אחר השיעור ולאחר עיכול שלי ואולי גם של התלמיד - הייתי כאן בנוקדה זו מצליח אולי לאמץ את "גישת ההבחנה בי גישה להקשר"; כאן הייתי משוחח קודם כל עם התלמיד על חיוו האישיים, ולומד לעומק את ההקשר לתגובתו-גישתו, הייתי מאמץ "גישה" של הכלה ומנסה לקבעו עמו יעדים של שיתופי פעולה להתקדמותו האישית. וגם מספק לו את התשתית החסרה לו כמו טיפול רגשי, שיחה מקצועית עם ההורים בליווי מומחה וכו'.

# data[].attributes.headline
יצחק בוקובסקי

# data[].attributes.subject
יצחק בוקובסקי

# data[].attributes.body
זהו מפגש ראשון שלי עם התלמיד ועם הכתה, אנסה להכיל כמיטב יכולתי תוך ציון העובדה שאני מעדיף לראות דברים באופן עצמאי ולא להיות מקובע תחת תיוג שאחרים נתנו, ואף שעל פי הסיפור, בהחלט ייתכן שתלמיד זה ימשיך לנסות 'להוכיח' שכולם צדקו, אנסה לא להגרר לעימות אתו אלא לערער על הנחות היסוד 'אני מופרע' כולם אומרים ('אני לא'), אבקש ממנו לאפשר לכולנו לראות את צדדים של השיעור ושלו. כמו כן, לגבי האמירות שלו עלי כאדם וכמורה, אנסה להכיל בצורה שמערערת את הנחת היסוד של העימות, כגון 'לגבי יתכן שאתה צודק, אך אני משתדל להפיק מעצמי את המירב וכו', ולהמיס את פלטפורמת העימות האישי שהוא מנסה לבנות בהתבטאויותיו. באופן כללי, אפריד בין התקיפות וההכרזות שעליהן ניתן לדון, לבין החובה והצורך לקיים את גוף השיעור, וכך אתקדם בסבלנות אך בעקביות ונחישות להמשכת השיעור.

# data[].attributes.headline
יצחק בוקובסקי

# data[].attributes.subject
יצחק בוקובסקי

# data[].attributes.body
מההקלטה למדתי שהסיטואציה עוסקת בילד בכתה ב' (הפרופורציות באיור גרמו לי לחשוב שמדובר בתלמיד חטיבת בינים/תיכון), לפיכך הסגנון של אופן התגובה צריך להיות שונה, הואיל והאמירות שהצעתי בתשובה הראשונה לא מובנות בגיל צעיר יותר. ולגוף הדברים, אני חושב שההקשר שהבנתי מהציור יצר אצלי גישה של הכלה וספיגה במהלך המפגש בכיתה, והשאיר את המקום לעיקר ניסיון הקירוב בין הלבבות לשיחה במועד מאוחר יותר (לאחר בירור מודיעיני על מצוקות סביבתיות שיש לתלמיד בית/חברה/לימוד), אולם בוודאי בגיל המדובר וכנראה גם בגילאים אחרים, כעת אני מוצא שיש צורך להשחיל את הבעת האמון בתלמיד כבר במהלך המפגש הקשה. לא רק כחלק מההקשר של התפיסה אותו כתלמיד, אלא כבר כחלק מהגישה המעשית של ההתייחסות הגלויה אליו בשעת המפגש.

# data[].attributes.body
כדי לטפל בתלמיד כזה "מופרע" אני הייתי מנסה קודם להכיר אותו, מן הסתם זה לא אפשרי בקלות ומידי ולכן הייתי פונה למחנך או למורים אחרים קבועים איתו ושואל מה הניסיון שלהם איתו ואיך הם מתמודדים עם האתגר שהוא מציב. מבחינתי ככל שאני מכיר תלמיד באמת ככה יש סיכוי שאוכל לגעת בו ולהגיב אליו נכון.

# data[].attributes.body
העניין עם הלב הגדול, זה גישה מקסימה ומעניין לדעת שזה אמיתי. אני חושב שהיא אמרה בשלב כלשהו: "לקחתי נשימה עמוקה", זה משהו שהתחדד לי ביחידה הזו, צריך סבלנות ואורך רוח והרבה הרבה אמונה בילד.

# data[].attributes.body
לפני השיעור הבא, הייתי מתייעץ עם המחנך מה לעשות.
יתכן שהייתי מבקש לקיים שיחה פרטנית עם התלמיד ע"מ ליצור קשר אישי איתו.
בכל מקרה, דרושה פעולה מצדי, או המחנך, או המנהל להבהיר לכיתה שיש אפס סובלנות כלפי אמירה כזו.

# data[].attributes.body
אמנם האופן בו פעלה חן מקורי מאד, אך לא הייתי משנה מהותית.
לא עם כל תלמיד שמתבטא כך נכון ומועיל ללחוש באזנו.
תמונת רקע של המחנך יכולה להועיל, גם אם המחנך עצמו שבוי בקונספציה מסויימת.
כמובן, שבשיחה האישית חשוב לכלול גם מילים יקרות אלו.

# data[].attributes.body
אכן מקרה לא פשוט. הייתי מנסה בכל כוחי לאסוף את הילד לאחר השיעור, לדבר איתו ולהעביר לו את המסר שאני איתו בכל מצב ורוצה בטובתו.
שוב, קצת לא חכמה לדון במקרה כזה בחדר הניתוחים, כאשר בזמן אמת נכנסים גם אמוציות ותחושות נוספות, אבל את זה הייתי עושה ברמת האידאל

# data[].attributes.body
אני לא חושב שהייתי משנה משהו מהותי. אכן, שמעתי את ההקלטה הזו בעבר מתישהו, ויש בה משהו מאד נוגע, גם אם השטה הזו לא תעבוד תמיד תמיד.
בכל מקרה אני חושב שברוב מוחלט של המקרים, אכן שיח כנה עם הילד שידור אמון בלתי מוגבל, והרעפת אהבה, יחד עם הגבולות הנדרשות, יעשו את העבודה

# data[].attributes.body
הייתי מתיחס למסר לגבי הכיתה ואומר שאני בטוח שהילדים בכיתה חכמים, ואנחנו נראה זאת ביחד בהקדם, וש"אתה" לא פחות חכם מכולם. אולי אתם לא למדתם איך נהיים חכמים אז נלמד יחד.

# data[].attributes.body
נראה לי שהייתי מדבר על הכיתה בכללה, ואומר שדאני בטוח שהם חכמים, ואנחנו עוד נראה זאת בהקדם.
אולי הייתי שואל אותו מדוע הוא חושב כך, או את הכיתה למה הם מסכימים שיאמר עליהם כך.

# data[].attributes.body
אני לא חושב שהייתי אומר לילד את מה שחן אמרה, כי אני לא מספיק שם. אבל הרעיון של לומר בלחישה מגדיל את טווח מה שאפשר לומר, ופחות מחייב את הילד להרשים את חבריו בתשובה. אני חושב שגם מצידי האמירה בלחישה היתה מרחיבה את טווח האפשרויות.

# data[].attributes.body
מצא חן בעיני הרעיון של הלחישה, שמאפשר לומר לילד מסר שאינו חייב להכחישו מול כל הכיתה כיוון שלא נאמר לכל הכיתה. אני חושב שגם מבחינתי, האמירה בלחישה מאפשרת לי לומר יותר מאשר גלוי לכל הכיתה

# data[].attributes.body
תלמיד שמדבר כך מן הסתם כנראה שיש את הסיבות הנכונות שיחשבו ויאמרו עליו, ובעיקר שהוא עצמו יודע את הסיבות הנכונות אך יחד עם זאת הייתי רואה זאת כהזדמנות שאני חדש ולומר לו, אני לא יודע מה כולם אומרים או לא אומרים, אני כאן לתת לך את ההזדמנות להוכיח לכולם שהם טועים ואתה יודע להיות טוב, אבל אני כאן ואני יעזור לך ותראה שאתה מסוגל, כי אני בטוח שאם אתה רוצה אתה תוכל להגיע לזה!

# data[].attributes.headline
אליה טאירי                                 חן מילר יישמה את דברי הרב קרליבך: "כל מה שילד צריך, זה מבוגר אחד שיאמין בו" (הרב שלמה קרליבך).  חן מילר הייתה עקבית, ולדעתי הילד הבין זאת כבר במפגש הראשון והרגיש שזו אכן מורה אחרת מכל מה שהכיר, אך ביקש לבחון אותה שוב בפעם השנייה ולראות אם אכן כנים דבריה. אך יחד עם זאת צריך לדעת שזה לעיתים תלוי גיל מאחר ובגילאים גדולים לתלמידים קשה יותר לתת את האמון לעיתים הם למודי אכזבות ופגועים וכד', אך עדיין אנו כמורים צריכים לדעת שזו תפקידינו שהרי  מה שילד צריך זה את האחד שיאמין ב ו!                    

# data[].attributes.subject
אליה טאירי                                 חן מילר יישמה את דברי הרב קרליבך: "כל מה שילד צריך, זה מבוגר אחד שיאמין בו" (הרב שלמה קרליבך).  חן מילר הייתה עקבית, ולדעתי הילד הבין זאת כבר במפגש הראשון והרגיש שזו אכן מורה אחרת מכל מה שהכיר, אך ביקש לבחון אותה שוב בפעם השנייה ולראות אם אכן כנים דבריה. אך יחד עם זאת צריך לדעת שזה לעיתים תלוי גיל מאחר ובגילאים גדולים לתלמידים קשה יותר לתת את האמון לעיתים הם למודי אכזבות ופגועים וכד', אך עדיין אנו כמורים צריכים לדעת שזו תפקידינו שהרי  מה שילד צריך זה את האחד שיאמין ב ו!                    

# data[].attributes.body
אליה טאירי

# data[].attributes.headline
גבריאל כהן צדק

# data[].attributes.subject
גבריאל כהן צדק

# data[].attributes.body
ברור ש'ההקשר' של המקרה משתנה ולפי זה גם התגובה תשתנה בהתאם לגיל, העוצמה, תגובת החברים סביבו ועוד ועוד. אז תיאורטית, אני משער שהייתי דואג קודם כל למצב השיעור - כלומר 'לא נותן לו להרוס את השיעור' ואחר כך יוצר קשר אישי. כך עשיתי במקרים דומים. ותיאורטית אם הייתי מספיק 'מוכן' למקרים מעין אלו הייתי מעדיף להגיב בצורה קצת יותר מורכבת כמו למשל: "צדיק! אני מבין שמשהו לא טוב לך כאן, ואני אשמח לשמוע ובעז"ה לעזור. אם קשה לך כרגע להיות כאן בשיעור אז אני מרשה לך באופן היום לצאת קצת להתאוורר בחצר שליד השומר - אבל רק שם,  ואני כבר רושם תזכורת שאנחנו נפגשים ביחד בשעה ---- בחדר שליד ----"

# data[].attributes.headline
גבריאל כהן צדק

# data[].attributes.subject
גבריאל כהן צדק

# data[].attributes.body
ברור שהיכולת של המורה חן לעזור ולהתחבר למקום של התלמיד מושפעת מאוד מהעבר שלה ומה שהיא תוכל לעשות לא כל אחד יכול לעשות - היכולת שלה להאמין בהתקדמות של הילד היא הרבה יותר מהיכולת של כל מורה רגיל ואי אפשר להעתיק את זה!
הרעיון של ללחוש מקסים! זה יצירת קשר אישי איכפתיות וניתוק מההשפעה הסביבתית של האירוע.