# data[].attributes.headline
הדמיה לתערוכה בחלל חנות

# data[].attributes.subject
הדמיה לתערוכה בחלל חנות

# data[].attributes.body
בטרקלין לתצוגת טלוויזיות ישודר בכל טלוויזיה לחוד סרטון לכל אישה שהשתתפה בפרויקט ויופיע בתחתית המסך בר קוד שניתן לסריקה ודרכו יוכלו לשמוע את סיפור כל אחת מהנשים .

# data[].attributes.attachment_link.title
סימולציה לאמנית קהילה

# data[].attributes.body
סימולציה לחלל ממכולות שהבת שלי הכינה

# data[].attributes.body
סימולציה נוספת לחלל ממכולות שהבת שלי הכינה

# data[].attributes.body
ואחרונה סימולציה לחלל ממכולות שהבת שלי הכינה.

# data[].attributes.headline
פרויקט סיום קורס

# data[].attributes.subject
פרויקט סיום קורס

# data[].attributes.body
אכרומטופסיה היא תסמונת גנטית נדירה הגורמת לעיוורון צבעים מוחלט, קוצר ראיה וסינוור קיצוני לאור. שלושת האתגרים האלו ביחד יוצרים קושי גדול ביום יום.
החלטתי לעבוד עם קהילה של הורים לילדים שנולדו עם תסמונת זו. ביקשתי מהם לספר זיכרון או רגש על ילדהם. אל הקול שלהם חיברתי סרטונים אשר יצרתי בקו פשוט ובשחור על גבי לבן.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Anne Schlachter My Colorful Grays אן שלכטר דגן

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Anne Schlachter My Colorful Grays אן שלכטר דגן

# data[].attributes.body
החלל יהיה אולם גדול ומאוד מאוד מואר. על הקירות יוצבו מסכי לד גדולים ועליהם יוקרנו הסרטונים.
את הסאונד יוכלו האורחים לשמוע בעזרת אוזניות אלחוטיות.
הסרטונים יהיו באותו האורך ולאחר סיומם, יכובה האור למשך כמה שניוות ויודלק שוב - על מנת ליצור סינוור נוסף.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Anne Schlachter My Colorful Grays אן שלכטר דגן

# data[].attributes.headline
המשך - העמדה בחלל

# data[].attributes.subject
המשך - העמדה בחלל

# data[].attributes.body
בכניסה לאולם יחולקו משקפי שמש בגוון אדום חום, גוון אשר מקל על הסינוור הקיצוני של האכרומטים.
האורחים יוכלו להחליט אם להשתמש במשקםים או לא, בכל שלב בביקור בתערוכה.

# data[].attributes.body
ביקשתי מחברות לתת לי את משקפי השמש שלהם. את כל זוגות המשקפיים הכנסתי לפנס גדול שהוצב בשמש

# data[].attributes.body
בחרתי לחקור את מפעל שמן הזית סבא חביב בקיבוץ בו אני חיה - קיבוץ פרוד.
לאחר שיחה עם מנכ"ל החברה וסיור עימו, חזרתי לסטודיו ליצור. הרגשתי שיש במפעל הרבה רבדים והוא מורכב מחדש אל מול ישן, מקומי אל מול בינלאומי, מעורב דמוגרפי ועוד.

# data[].attributes.headline
הוראות הפעלה

# data[].attributes.subject
הוראות הפעלה

# data[].attributes.body
קח.י את המשקפים, החזק.י אותם עם יד ישרה אל מול הפנס למשך דקה

# data[].attributes.body
המקום שאני מרגישה בו הכי זרה הוא מקום הומה אדם ומקום שאני מרגישה בו שונה או לא רצויה.
שוק, קניון או פסטיבל הם דוגמאות למקום פיזי בו אני מרגישה זרה.
מבחינה רגשית ארגיש זרה במקום רחוק ממני מבחינה תרבותית או פוליטית. לדוגמא קהילה במדינה לא מערבית, במאה שערים או בהתנחלות.

# data[].attributes.headline
משפחה כקהילה

# data[].attributes.subject
משפחה כקהילה

# data[].attributes.body
המשפחה הגרעינית שלי היא הקהילה שלי.
אנו חוגגים ביחד, דואגים אחד לשני אוהבים ומכבדים, עוזרים במרחב הציבורי ותורמים לקהילה בה אנו גרים.
כמו כן, יש אצלנו כללים להתנהגות ראויה בבית אשר חלקם הוחלטו ביחד והשאר על ידי "הועד המנהל" - בן זוגי ואני.
באותה הנשימה, יש כמובן גם קשיים וחיכוכים הנוצרים מחילוקי דעות ורצונות שונים

# data[].attributes.headline
פרוייקט סופי

# data[].attributes.subject
פרוייקט סופי

# data[].attributes.body
תיעדתי נשים, אימהות שלקחו איתן מבית הוריהם חפצים שעד עכשיו שמרו עליהם בסתר או שהם חשופים בפני ילדיהם.
תיעדתי סיפורן בעין המצלמה שהיא העין שלי ונגעתי בנפשן הצעירה שעדיין תקועה בזיכרון הילדות שעורר בהן רגש וגעגוע מלא בבכי, בצחוק, באהבה לרגעים בלתי נשכחים מהזיכרון.
חפצים מניירות , חפץ ממטבח, חפץ מקש, חפץ מעץ.
הריח של החפץ, ההתיישנות , הבלויות, הנזק שעבר על החפץ ובכל זאת עדיין שומרים עליו קרוב ללבן ולא מרפות ממנו.
אני כצופה בהן התמלאתי ברגש ובגאווה על היותי חלק מפרויקט רגיש, מלא בהכלה ואהבה ורצון להנצחת דברים בעלי ערך.
הרצון בהמשכיות להשאיר חותם בחיי ההמשך ולהנציח זיכרונות בלתי נשכחים, סוג של לפגוש נפש שהיא דומה לנפשך בחפץ שעובר דרך זיכרון או לשמור עליו במקום שמוביל לשום מקום!

# data[].attributes.body
תודה על הכל♥️

# data[].attributes.headline
חפצים וזיכרונות

# data[].attributes.subject
חפצים וזיכרונות

# data[].attributes.body
איזה חפץ הועבר מבית הוריך לביתך העתידי?
האם חשפת אותו בפני ילדייך או שעדיין מוחבא?
למה החפץ כל כך קרוב ללבך ושומרת עליו  עד עכשיו!?

# data[].attributes.headline
אנחנו     המדרגות    והבובות

# data[].attributes.subject
אנחנו     המדרגות    והבובות

# data[].attributes.body
מקום שלא מוביל לשום מקום

# data[].attributes.attachment_link.title
Meet Google Drive - One place for all your files

# data[].attributes.attachment_link.description
Google Drive is a free way to keep your files backed up and easy to reach from any phone, tablet, or computer. Start with 15GB of Google storage - free.

# data[].attributes.headline
פרוייקט סופי- פעילות בקהילה 

# data[].attributes.subject
פרוייקט סופי- פעילות בקהילה 

# data[].attributes.body
הפרוייקט מדבר על חרמות בין הילדים אם זה ברחוב או בבית ספר זה נמצא בכל מקום וכל אחד עלול לעבור אותו הרעיון הגיע עקב סיפור אישי של הבן שלי תוך כדי צפו רגשות אצלי שנדחקו מזמן על חרם שעברתי בתור ילדה גם .
המטרה לאסוף ילדים ואמהות ולהעלות את הנושא ובהפעלה גיליתי שהאמהות אהבו להשתתף גם ופתאום התחילו להעלות סטיגמות שקיבלו מהאחרים בבית ספר מאד הזדהו עם המצב ושיתפו פעולה ..
המימוש היה על גבי שתי חלקים של קיר גבס שעל אחד מהם כתבו כולם את הסטיגמות ששמעו וגם את מה שלא רוצים לשמוע אחרי זה כתבתי המילה לא על כל הקיר תליתי בלונים מלאים בצבע אדום והם בעצמם התחילו לפוצץ את זה ולהוציא את הכעס ..
אחרי זה על החלק השני עשינו עבודה צבעונית שתחילו למלות את בקבוקי הפלסטיק ולהשפריץ על המשטח כמות השמחה שהייתה להם אי אפשר לתאר במלים .

# data[].attributes.body
תמיד חשבתי על זה ..
האם זרות זה להיות במקום זר לנו ומרגישים בו אי נוחות ? או שבעצם מקום שמוכר ושייכים אליו אך בתוכנו מרגישים זרים ?
שתי שאלות אלו תמיד עלו לי במקומות העבודה שהייתי בהם לא הרגשתי שייכת אף פעם למרות שהייתי חברה של כולם .
במקומי הנוכחי בהתחלה שמרתי להיות רחוקה עשיתי את עבודתי וחזרתי הביתה מבלי התערבות עם אף אחד ..היום אני בשנה שלישית בעבודתי כמייצרת גלידות באחד הסניפים המוכרים כןן מרגישה שייכת אפילו העובדים ממליצים לאלה החדשים שיבקשו משמרות איתי ולא עם המייצר השני 😬

אבל בתוך תוכי יש עדיין את אותה התחושה שכנראה או שאני מחזירה את עצמי למקום זה או שיש עוד משהו עמוק שבורחת אליו ??

אימאן

# data[].attributes.body
אני בחרי בקמע הוא חפץ מאד אישי הוא אצלי כבר מעל ל20 שנה כל פעם כשממש קשה לי או מרגישה צורך לתמיכה שמה אותו על הלב לדקה עוצמת עיניים מתפללת ומבקשת ואני נרגעת ..

נ.ב שרון התמונה שצילמת לא יפה 🙄

# data[].attributes.body
אני דמות מופרעת ובמיוחד כשמצלמים תמונה משפחתית!
אין נורמאליזים בבית ספרי!😄

# data[].attributes.body
המקום שרציתי לשאול עליו הוא בניין יד לבנים להנצחת חללי צהל דרוזיים בכפר והוא נמצא בבניין ישן שנבנה בסוף המאה ה-17 ע"י לורנס אוליפנט שהיה עיתונאי בריטי שבא להתגורר בכרמל עקב מחלת אשתו שהמליצו לו על האויר הנקי שנמצא שם .

שאלת המקום הייתה
מה הקשר בין הבניין לבין להפוכו למקום של הנצחת החללים ?
התשובה היא שמזכירו של אוליפנט היה נפטלי הרץ אמבר והטענה שהוא כתה את ההמנון שם .
בתור ילדה תמיד סכרן אותי לדעת מה יש שם כשרצינו להתכרב לדלת נזפו בנו וטענו שגרים גמדים שם ולפי מה שספרו לי הנשים המבוגרות ששאלתי אמרו שאשתו של אוליפנט הייתה גמדה .

גיליתי שהמקום הוא יותר גדול ממה שדמיינתי ושהבניין משמש כולו כמקום שמנהלים אותו ויש מזכירות שעובדות שם ועובדות שירות ושומרים ועל ראשם המייסד מר אמל נסר אלדין שכדי לספר מה הוא עשה לכפר ולדרוזים בכלל צריך כמה ימים
במקום זה יש גם מערה ויש 5 אולמות כל אולם נקרא על שם מנהיג כמו יצחק רבין ושייך אמין טריף וכו וכמובן האנדרטה עם שמות החללים .

# data[].attributes.body
תערוכת יחיד של ארז

# data[].attributes.body
עבודה משפחתית

לא מזמן ביקרתי עם המשפחה את הדודה הכי מבוגרת במשפחתנו התיישבנו כולנו אצלה כל הזמן חייכה אך לא זכרה אותנו ידעה שקרובים אליה אבל לא זיהתה אותנו

# data[].attributes.body
הוראות לחפץ קרוב אלי שבחרתי

# data[].attributes.body
המשפחה שלי כקהילה

טקסיות

טקסים הם ממש לא הצד החזק של המשפחה שלנו.  יש בטקסיות משהו לא אמיתי שנורא מנסה לכוון למקום כלשהו ולהגיד על לדבר על ולא הדבר האמיתי. (פולאץ')אפיקורסית אני. במשפחה הגרעינית שלי היום אנחנו לא חוגגות ממש משהו מסוים. אלא נהנות מהדברים הכי לא משמעותיים פשוטים קטנים וטריוויאליים. וגם בבית אימי ואבי לא ממש חגגו משהו. כשהיה קורה משהו משמח היינו יושבים יחד במטבח משוחחים על זה צוחקים. החגים או הימי הולדת היו יותר מורכבים ומרגשים היינו מזכירים אותם אבל לא משהו גדול. אוכלים עוגה – מתנה -  החג היחיד שחגגנו בבית הורי היה חג פסח כיוון שאימי עבדה כל השנה כולל שישי שבת. אז היינו נפגשים בפסח. ארוחת שיש לא היה מעולם דבר כזה. היינו רואות סרט ערבי קוראות משהו מצחיק בעיתון ואוכלים יחד ארוחת ערב רגילה -

עכשיו עם בנותיי יוצא שאנחנו שמות מוסיקה רוקדות ויוצרות משהו. זה הכי טקס שי לנו בבית. קורה גם שאין לנו כוח לריקודים אז  אנחנו יושבות יחד בסלון עושות צחוקים מקשקשות על מה אנחנו היינו רוצות לעשות לראות. בדרך כלל כל אחת מאיתנו משתפת את השנייה/השלישית בדברים קטנים שחוותה –

לרוב זה יוצא בסופי שבוע כשיש לנו יותר כוח מצב רוח ופחות מטלות ומשימות. אבל תמיד יוצא שאנחנו עושות משהו יחד. לעיתים גם עם כל אחת אני עושה משהו אחר כיוון שכל אחת אחרת. עם הגדולה בזמן האחרון זה יותר שיחות וקצת נגינה. עם האמצעית זה יותר יצירה מכל סוג שהוא: צילום, ציור תפירה, קרמיקה. ועם הקטנה זה בדרך כלל מחשב -

בסגר עשינו הרבה פזלים. עכשיו אנחנו בתקופת העציצים הזריעה והמרקמה –

כל פעם יוצא משהו אחר.

כשהגדולה באה לבקר יוצא שאנחנו מבשלות יחד – מנגנות וריקודים –

ככה שממש קהילה עם טקסיות אין לנו בבית ויש לנו צחוקים מילות קוד – ועשייה אישית/משותפת אם לנסח את זה כך.

--------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

זרות

המקום בו אני מרגישה בודדה זרה שונה וחייתית הוא קניון. יש משהו בתאורה שגורמת לי תחושה של ניכור אור לבן כמו בבתי חולים. האור מאוד לא טבעי קר ולעיתים חם אבל לא ברור מה הזמן? כמה זמן אני נמצאת שם? יש לי תחושה של אובדן זמן-  גם שכביכול נחים או שותים קפה או מיץ או משהו זה מרגיש בתוכו סגור אבוד  רחוק. תחושה של ניכור בדידות ועצב עולה בי.

יש עומס של דימויים בקניון – חלק מהביקור בקניון מעמיס עליי בדימויים השילוב של התאורה עם הסחורות הרבות הפיתויים של בגדים יפים קולנוע פרסומות אוכל צורכי יצירה אמנות הכל בבת אחת במקום מרוכז ללא ידיעה מה קורה עכשיו בחוץ מפיל אותי.

אני יוצאת גמורה מהקניון ואף פעם לא יודעת מה השעה. כמה זמן לקח לי. מרגישה כאילו עברה לי יממה שלמה.

בנוף לתחושות הניכור העומס איבוד הזמן יש את הרעש הלא טבעי הזה של על מיני מוסיקות אנשים הודעות ריחות...

בקיצור אחרי הבילוי הזה כביכול אני מרגישה גמורה שונה חייתית כאילו לא שלמה עם פגמים – הכל מוצג שם ברור מוקפד יפה מושלם משהו בקניון גורם לי להרגיש לא טוב שאני אדם אנושי.

# data[].attributes.attachment_link.title
שולחן כחלל תצוגה

# data[].attributes.headline
תמונות התערוכה

# data[].attributes.subject
תמונות התערוכה

# data[].attributes.body
סיפור המקום
קישור :https://youtu.be/SG3l-wbzsR4

# data[].attributes.attachment_link.title
סיפור אלח'רבה

# data[].attributes.body
סיפורי החפצים
קישור: https://youtu.be/u9oWS68V-Is

# data[].attributes.attachment_link.title
סיפורי החפצים

# data[].attributes.body
הצגה:

* צילומים פורטרט לקהילת אלח'רבה.

** וידאו עם שני סאונדים שונים, אחד סיפור חפצים חקלאים, המספר הוא חקלאי עובד באזור אלח'רבה כתחביב. השני הוא סיפור אלח'רבה, המספרים תושבי אלח'רבה, מספרים למה נקראת אלח'רבה והזיכרון היפה באלח'רבה, בסוף סיפור על הזיכרון הכואב של האזור.

*** פעולה משותפת עם מבקרי חדר התצוגה, אחרי צפייה בסרט הם יתאימו לפי תחושתם והסבירי הסרט את הקלפים לכותרת המתאימה להם.

--------------------

מרחב גדול, בכניסה יתחלקו לקבוצות של 5 אנשים, ובסדר יכנסו לחדר ההצגה, האנשים הממתינים יצפו בצילומים התלויים ברחבה.

ברחבה שלו תלוי צילומים מצולמים באזור אלח'רבה, הצילומים הם פורטרט של קהילת אלח'רבה, האנשים שעבדתי איתם במהלך תקופת הפרויקט, בעיקר משפחתי וכמה אנשים השתתפו בתחילת דרכי.

בכניסת החדר, יש שולחן עליו שני קלפים של פאר-קודים, אחד של סאונד של סיפורי חפצים חקלאים, הקלף השני לשמיעת סיפור האזור, אזור אלח'רבה.

בנוסף לזה הכניסה לחדר מוגבלת במספר הנכנסים, והוא 5 אנשים.

למה 5? כי משפחתי כקהילת אלח'רבה מורכבת מ3 משפחות קטנות, של 5 אנשים.

כל מבקר החדר, יצייד באוזניות שחוסמות רעש סביבה, הוא מחבר אותם לפלפון שלו אחרי סריקת הפאר-קוד.

בהתאם לסאונד שהוא שומע, ייקח קלפי צילומים מתאימים (בלי מילים), לסיפור החפצים יהיה צילומי החפצים. לסיפור אלח'רבה צילומים של המקום, בעיקר איפה הוקלט הסאונד.

החדר:

על הרצפה מפוזר שאריות "הפריקה" אחרי גזירת הפריקה. המקום לא מואר כל כך ולא חשוך לגמרי.

ריח החדר הוא ריח הפריקה אחרי השריפה. (הריח מתפשט רק בזמן שריפת הפריקה)

משך המחזור- זמן החלפת קבוצות בחדר? כרבע שעה לכל קבוצת צופים. (כולל צפייה בסרט 6 דקות ו9 דקות לפעולה המשותפת)

# data[].attributes.headline
הצגת חלק מהפרויקט מול ציבור

# data[].attributes.subject
הצגת חלק מהפרויקט מול ציבור

# data[].attributes.body
הציבור: כיתה ח' וט' בחט"ב מחמוד דרויש במגד- אלכום. מה הצגתי?
1) הוידאו הראשון: היכרות על אלח'רבה
קישר : https://www.youtube.com/watch?v=rX3OBvDr5aA&feature=youtu.be
2)הוידאו האחרון: הפעולה המשותפת- הפריקה
קישור : https://www.youtube.com/watch?v=G2nHIQyHiSQ&feature=youtu.be
---
תיעוד לפעולה: https://www.youtube.com/watch?v=Fc1gGNtlO9Q

# data[].attributes.headline
פעולה משותפת

# data[].attributes.subject
פעולה משותפת

# data[].attributes.body
אחרי תרגילי היכרות עם הקהילה, פעולה משותפת.
-----
בחודש רמדאן, החלטנו לעשות "פריקה" לגזור אותה ולשרוף אותה – תהליכי הכנת ה"פריקה" לאכילה. הפעולה הזאת נמשכה לזמן רב, כי גם גדלנו אותה ביחד מהתחלה. השתתף בזה, כל המשפחה מהקטן לגדול.
קישור: https://www.youtube.com/watch?v=G2nHIQyHiSQ&feature=youtu.be

# data[].attributes.attachment_link.title
"الفريكة" , ريما ابو صالح ||Reema Abu-saleh

# data[].attributes.body
סיפורי החפצים
----
שאלתי אבא למה בחר להציג את כלי החקלאות שלו? ומה משמעותם עבורו. לסיכום, הוא אוהב אותם בגלל שהם מאח שלו, חלק קבל כמתנה וחלק ביקש ממנו אבל החשוב שבסוף אח שלו קנה לו אותם.
קישור :https://www.youtube.com/watch?v=hcEwhxcyUBc

# data[].attributes.attachment_link.title
حكاية العدّة!

# data[].attributes.headline
קיר התערוכה\ המקום

# data[].attributes.subject
קיר התערוכה\ המקום

# data[].attributes.headline
תרגיל רביעי 

# data[].attributes.subject
תרגיל רביעי 

# data[].attributes.body
הצגה במרחב ציבורי.
----
שלחתי לקבוצת whatsApp הודעת הזמנה להציג בתערוכה שלי ב"אלח'רבה" מה שבא להם.
זה הזימון.

# data[].attributes.body
שאלה מביאה שאלות
----
אחרי שהחלטתי לעבוד עם קהילת אלחרבה, עלתה השאלה למה הם עברו לגור שם, ומה משמעות המקום עבורם. השאלה הזו הביאה כמה שאלות איתה, למה הם עברו לבו? מתי? מה משמעות השם, אלח'רבה? הזיכרון הכי יפה במקום הזה לאנשים, הזיכרון הכואב למקום? מה אתה כמבקר יכול לעשות שם? ומשפט אחרון מתושבי אלח'רבה לצופים.
כישור לוידאו: https://www.youtube.com/watch?v=m_LOOlsvyxE

# data[].attributes.headline
הוראות הפעלה

# data[].attributes.subject
הוראות הפעלה

# data[].attributes.attachment_link.title
הוראות הפעלה

# data[].attributes.body
מה המקום שאני מרגישה הכי זר?
---
1) כל מקום שאני מגיעה אליו לראשונה.
2) כל מקום הצפוף באנשים.
3) המקום שיש בו סימנים אי התאמה למסורת שלי.

# data[].attributes.body
פעולה משותפת עם המשפחה כקהילה. טקס.
----
איך לחוות את ביקור תערוכה? או גלרית אמנות?

ביקרתי עם משפחתי את התערוכה שנמצאת כעת בגלריית אום אל-פחם, וכל אחד חווה את האמנות המוצגת בגלריה.
החוויה פתחה לי מלא כיוונים לחשוב עליהם ביחס למשפחתי, איך ומה אני יכולה לעשות איתם כקהילה קרובה וכקהילה אני מכירה אותה? גם היה כיף לחוות זאת בגלרייה מזה שרק אנחנו היינו משפחה, גם נותן גיבוש למה זה קהילה ואיך המשפחה היא חלק מקהילה וההפך נכון.

מצרפת וידאו לתיעוד הפעולה: https://www.youtube.com/watch?v=WMx8Z8Z0xtg

# data[].attributes.attachment_link.title
חוויה בגלריה

# data[].attributes.attachment_link.title
דיאלוג דרך אמנות