# data[].attributes.attachment_link.readable_text
ladina k: [Corylus avellana L.]

Kasvab põõsarindes ja alumises puurindes sega- ja lehtmetsas ja kaldavõsastikus ning raiesmikul, loometsas, salumetsas, looniidul, puisniidul, pärisniidul. Varjutaluv, kasvab hästi ka raiesmikel. Eelistab värsket viljakat huumuse- ja lubjarikast mulda. Liigniiskes ei kasva. Üldiselt külmakindel, kuid karmimatel talvedel võivad kahjustuda viimase aasta võrsed. Levinud Kesk- ja Lõuna-Euroopas. Tavaline kogu Eestis, enam Lääne- ja Põhja-Eestis.

Puit punakasvalge, painduv, vastupidav. Sirgeid noori tüvesid kasutatakse tünnivitsadeks, peenemaid punumiseks. Poleerimisel saab kauni ilme, seetõttu kasutatakse ka mööbli valmistamiseks ja viimistlemiseks. Puidust saadakse ka joonistussütt. Koor sisaldab värvaineid. Söögiks tarvitatakse pähklite sees olevaid lihakaid seemneid, on kõrge toitväärtusega. Sisaldavad 60¼70% rasvu ja hulganisti valke. Pähklitest saadud õli kasutatakse toiduks, värvide ja lakkide tootmiseks. Kuna taim on väga tihe, siis on hea kaitseistanduste rajamiseks. On aretatud mitmeid kultuursorte eriti suurte viljadega ja dekoratiivsete lehtedega. Varakevadel on tähtis meetaimena.

# data[].attributes.attachment_link.description
ladina k: [Corylus avellana L.] Kasvab põõsarindes ja alumises puurindes sega- ja lehtmetsas ja kaldavõsastikus ning raiesmikul, loometsas, salumetsas, looniidul, puisniidul, pärisniidul. Varjutaluv, kasvab hästi ka raiesmikel. Eelistab värsket viljakat huumuse- ja lubjarikast mulda. Liigniiskes ei kasva. Üldiselt külmakindel, kuid karmimatel talvedel võivad kahjustuda viimase aasta võrsed. Levinud Kesk- ja Lõuna-Euroopas.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Valged küünlad kevadkuul
okste küljes, püsti puul.
Sügisel on aga seal
õieküünla koha peal
pallid, millel kare keha,
millel varjus peidus pruun,
ilus, ümar, läikiv tuum.

Sellise mõistatusega alustasime tänast tundi ja Laura Barcelona tõstis küünlaid kuuldes kohe käe. Loomulikult on juttu HOBUKASTANIST, mis meenutab kevadel küünaldega ehitud jõulupuud.

Jõuludeks armastati korjata palju pähkleid SARAPUULT- Lõuna-Eestis öeldakse pähklipuu, Põhja-Eestis sarapuu. Pähklipuu tundub loogiline: saab ju puult maitsvaid, tervislikke pähkleid. Mida mõeldakse sõnaga "sara"? Sara tähendab piirdeaeda ja vanasti ehitati need just sarapuu puidust.

Sarapuu polegi tegelikult puu, vaid mitmetüveline kõrge põõsas nagu ka Dominic rõhutas.

Tunneme selle puu ära sügisel kergesti, sest sarapuu viljad on pähklid. Kuidas ära tunda seda puukest suvel? Sarapuu leht on suvel karvane, noored oksad samuti. Lehe kuju on ümar ja äär on saagjas ning lehel on terav tipp.

Pähkel on siis sarapuu vili ja meie armastame süüa sarapuu seemet.

See on tõeline maiuspala, aga võib põhjustada ka paljudele allergiaid - sellepärast me täna uurisime eelkõige vilja-maitsma seemet ei hakanud. Seemnest valmistatakse väga palju erinevaid maiustusi. Maitseb pähkel ka paljudele loomadele. Näiteks
orav

ja lindudest pähklimänsak. Tema nokk on väga tugev, et toksida katki pähkli koor ja ära süüa selle sisu.

On ka üks paharet, kes võib sooja ja kuiva suve korral peaaegu kogu pähklisaagi hävitada ja selleks on pähklikärsakas.

Tema on mardikas, kellel on kärss, aga see ei meenuta väga kärssa, mis on koduseal või metsseal, vaid rohkem on see elevandi londi moodi. Väga tugev kärss, millega pähklikärsakas puurib pähkli koore sisse augu, muneb sinna muna ja järgmiseks kevadeks on sellest munast arenenud uus terve pähklikärsakas.
Sellel pildil on näha kuidas täiskasvanud pähklikärsakas on pähklist välja tulnud ja selleks pähkli sisse suure augu puurinud.

PÄRNA uurisime juba Politseipargis, sest seal kasvas seda puuliiki palju.

Pärn on väga vastupidav autode heitgaasidele, väga varjutaluv ja väga külmakindel. Kasvab kuni 30 m kõrguseks ja elab 300-400 aasta vanuseks (on teada ka 600 aasta vanuseid pärni),
Puud on lihtne ära tunda mitmet moodi:
- leht on armsa südaja kujuga ja saagja servaga
- kevadel kui pärn õitseb, sumiseb puu ümbrus 24 tundi ööpäevas mesilastest, kes õienektarit koguvad. Mesilane jätab pärnaõite pärast isegi magamata. Aga see on seda väärt - ühelt puult saab mesilane niipalju nektarit, et sellest saab valmistada lausa 10 suurt purki mett.

Pärnaõied on head ravimtaimed, millest saab teed valmistada. Kui sul on köha, siis on see üks parimaid ravimeid. Tähelepanelik tuleb olla, et neid korjaks saastumata kohast ja autoteedest kaugel paikades.

Meie ka jõime täna teed ja see maitses üldiselt kõigile.
Lisaks mängisime mängu "Aastaajad", mis kujunes väga lõbuseks.

Tahan tänada veel Ottot, kes vastas video küsimustele ja Martat, kes seda koos emaga teha üritas. Järgmisel korral vaatame videot koos.

Jälgige nädala jooksul ka meie loodusblogi, sest lisan teateid ja muud. Kirjutage ka ise kui looduses midagi erilist või tavalist märkate:=)

Õpetaja Katri

# data[].attributes.attachment_link.description
Valged küünlad kevadkuul okste küljes, püsti puul. Sügisel on aga seal õieküünla koha peal pallid, millel kare keha, millel varjus peidus pruun, ilus, ümar, läikiv tuum. Sellise mõistatusega alustasime tänast tundi ja Laura Barcelona tõstis küünlaid kuuldes kohe käe. Loomulikult on juttu HOBUKASTANIST, mis meenutab kevadel küünaldega ehitud jõulupuud.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Pähklid küpsevad mitu kuud.

Urvad.

Ka kevadel saab pähkleid korjata, põõsate alt, kulu seest.

Tavaline põõsas Eestis, rohkem levinud Lääne-Eestis. Kasvab lehtmetsades, niitudel, sarapikes, eelistab lubjarikast mulda. Levinud enamasti alusmetsataimena. Sarapuuliste sugukonnast. Kõrgus kuni 9 (15) meetrit. Võra paljuharuline. Koor noores eas pronksja läikega, vanemas eas helepruun, selle peal on näha valgeid ristitriibukesi. Noored oksad on väga painduvad. Lehed on lopsakad, pehmed, karvased, kahelisaagja servaga, munajad kuni äraspidimunajad ja väga suured, 6-12 cm pikad ja 4-10 cm laiad. Õied kollased. Isasurvad avanevad varakevadel aprillis. Viljad (pähklid) valmivad varasügisel (septembris), lüdi katab peaaegu kogu tuuma. Valminult on pähklid pruunikad ja tulevad kergesti tupe küljest lahti. Neis on ligi 60% pähkliõli ja 15% valke. Pähklid on toiduks putukatele, loomadele ja lindudele. Ka inimesele on pähklid väga kasulikud.

# data[].attributes.attachment_link.description
Pähklid küpsevad mitu kuud. Urvad. Ka kevadel saab pähkleid korjata, põõsate alt, kulu seest. Tavaline põõsas Eestis, rohkem levinud Lääne-Eestis. Kasvab lehtmetsades, niitudel, sarapikes, eelistab lubjarikast mulda. Levinud enamasti alusmetsataimena. Sarapuuliste sugukonnast. Kõrgus kuni 9 (15) meetrit. Võra paljuharuline. Koor noores eas pronksja läikega, vanemas eas helepruun, selle peal on näha valgeid ristitriibukesi.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kasvukuju: tugeva kasvuline põõsas-puu.
Kõrgus: 4-5m
Lehed: rohelised, ebakorrapäraselt kortsulised, sügisvärvus kollane.
Viljad: pähklid suured, maitsvad, magusad, valmivad septembris.
Kasvukoht: päikeseline kuni poolvarjuline. Leplik mullastiku suhtes,
eelistab lubjarikkaid muldi.
Kasutamine: aedades, parkides.

# data[].attributes.attachment_link.description
Kasvukuju: tugeva kasvuline põõsas-puu. Kõrgus: 4-5m Lehed: rohelised, ebakorrapäraselt kortsulised, sügisvärvus kollane. Viljad: pähklid suured, maitsvad, magusad, valmivad septembris. Kasvukoht: päikeseline kuni poolvarjuline. Leplik mullastiku suhtes, eelistab lubjarikkaid muldi. Kasutamine: aedades, parkides.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Harilik sarapuu

Corylus avellana

Hazelnut

Sarapuu on tegelikult põõsas. Heades tingimustes võib kasvada väga suureks. Karedate suurte lehtede vahel peitub saagirikastel pähkliaastatel palju 3-5 pähkliga viljakobaraid. Pähkleid armastavad ka pähklikärsaka vastsed, oravad ja metssead. Hazelnut grows in a form of a large bush. Its nuts have always been a valuable food for busy gatherers.

# data[].attributes.attachment_link.description
Corylus avellana Hazelnut Sarapuu on tegelikult põõsas. Heades tingimustes võib kasvada väga suureks. Karedate suurte lehtede vahel peitub saagirikastel pähkliaastatel palju 3-5 pähkliga viljakobaraid. Pähkleid armastavad ka pähklikärsaka vastsed, oravad ja metssead. Hazelnut grows in a form of a large bush. Its nuts have always been a valuable food for busy gatherers.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Harilik sarapuu Corylus avellana

Punaselehine sarapuu portjeena värava kõrval tulijaid tervitamas

Kuldne ´Aurea´ on ilus tumedal taustal.

´Fuscorubra´ Rahvas kutsub teda punaselehiseks sarapuuks. Vabalt kasvades moodustab samasuguse suure põõsa, nagu harilik sarapuugi. Kui hariliku sarapuu kõrgus küündib 6 m-ni, siis punaselehine jääb meetrijagu madalamaks. Põõsas on ka pisut saledam. ´Fuscorubra´ lehed on suve esimesel poolel purpursed, teisel poolel aga tõmbuvad üsna roheliseks.
Looduses kasvavad sarapuud paepealsetel puisniitudel. Seega armastavad kuivemat pinnast. Lubiainete leidumine pinnases neid ei heiduta. Sarapuud ei talu okste kärpimist. Vajadusel tuleks seda teha suvel. Punaselehistest sarapuudest saab teha kõrge vabakujulise tuuletõkke heki, mis kevadel on üsna punane. Ta sobib ka istutada grupina või lausa soolopõõsana.
Pähklid on sellel populaarsel sarapuusordil punakad ja üsna suured. Neid tasub talveks koguda, kui vaid õnnestuks neid oravate käest päästa. Reeglina alustavad oravad nende söömist varem, kui neid tasuks inimtoiduks korjama hakata.
´Anny´s Red Dwarf´ - on uuem punaselehine sarapuusort. Eelmise sordi sihvakus on asendunud vaid 2 m kõrguse kasvuga. Seda sorti poogitakse sageli 1,5...2 m kõrgusele tüvele. Niiviisi kasvab aeda puu, millel on ca 2 m läbimõõduga kerajas võra. Lehed on sellel sordil eelmise omadest pisut väiksemad, kurrulisemad ja tunduvalt punasemad, eriti suve teisel poolel.

´Aurea´ - kollaselehine sarapuu on hoopis vähem levinud, kui punaselehine. Ka temal tõmbuvad lehed suve edenedes rohekamaks. Eelmisega sarnaselt poogitakse ka seda sorti maapinnast kõrgemale.

# data[].attributes.attachment_link.description
Harilik sarapuu Corylus avellana Punaselehine sarapuu portjeena värava kõrval tulijaid tervitamas Kuldne ´Aurea´ on ilus tumedal taustal. ´Fuscorubra´ Rahvas kutsub teda punaselehiseks sarapuuks. Vabalt kasvades moodustab samasuguse suure põõsa, nagu harilik sarapuugi. Kui hariliku sarapuu kõrgus küündib 6 m-ni, siis punaselehine jääb meetrijagu madalamaks. Põõsas on ka pisut saledam.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Sarapuu

perekonnas on ühekojalised, ühesuguliste õitega ja suvehaljaste vahelduvate lihtlehtedega kõrgemad põõsad, harvem kuni 40 m ( C. chinensis) kõrgused hallika sileda kuni rõmelise tüvekoorega puud. Lehed tihti ebasümmeetrilised, kahelisaagja servaga kuni nõrgalt hõlmised ja üsna suured, abilehed väikesed, varisevad varakult. Isasõied moodustuvad juba sügisel rippuvate urbadena, emasõied tipmistes või külgmistes pungataolistes õisikutes, õitsedes on nähtav vaid väike punane emakasuue, õitsevad varakult enne lehtimist. Vili on pähkel, milline on kas osaliselt või täielikult ümbritsetud lehetaolise, kaussja või toruja moodustisega (kuupulaga). Pähkel peidab eneses lihakate idulehtedega seemet, milline on rasvarikas. Pähklid on väärtuslikuks toiduainetööstuse tooraineks. Looduslikest liikidest on aretatud rohkesti õhemakoorelisi ja suurema rasvasisaldusega sorte, milliseid kasvatatakse lõunarajoonides. Sarapuude juurestik on hästi arenenud, tungides sügavale maasse. Liigid annavad kännuvõsu, paljundatakse nii seemnetega, kui ka vegetatiivselt. Liikide koguarv umbes 15, pärinedes Euraasia ja Ameerika parasvöötmest. Perekonna esindajaid kasutatakse palju haljastuses, Eestis kasvab looduslikult üks liik, Euroopas 3 liiki. Eluiga liigiti erinev, võib puukujulistel liikidel küündida kuni 200 aastani.

( Harilik sarapuu C. avellana) kasvab meil kodumaise püstise ja tugevakasvulise 3...5 (8) meetrise 10...15 tüvelise põõsana alusmetsarindes ja metsaservades üle kogu Eesti, eelistades siiski lubjarikkaid muldi. Rahvapärased nimetused veel pähklipuu, sarapuu, sarakas jne. Üldareaal langeb kokku hariliku tamme areaaliga, kuid on viimasest rohkem põhjasuunas ulatuv, kasvades Põhja-, Kesk- ja Lõuna-Euroopas ning ulatudes kuni Väike-Aasiani. Põhjas tungib kuni polaarjooneni Norras. Põõsad rohkesti hargnevad, tüve koor sile, hallikas. Kultuuristatud väga ammu. Võrsed noorelt näärmekarvased, pruunikad, pungad pruunikad kuni rohekad, ripsjalt karvased. Lehed äraspidimunajad kuni ümarmunajad, 6...12 x 5...10 cm, südaja alusega, ebaühtlaselt kahelisaagja servaga, lühidalt teritunud tipuga, pealt läiketa, rohelised, alt heledamad, õhukesed, roodudelt karvased, leheroots 0,5...1,5 cm, näärmekarvane. Emasõied kuni 5 cm pikad, karvased, isasõied peidus pungades millest ulatuvad välja vaid punased emakasuudmed, õitseb vahel juba enne lume sulamist.

Viljadeks on 2...5 kaupa koondunud pähklid on ümbritsetud pehmekestalise sametkarvase narmasja servaga kuupulaga, milline ümbritseb pähklit kas täielikult või osaliselt. Esimesed pähklid valmivad enam-vähem rukki koristuse ajaks, on kuni 2 cm läbimõõdus, hele- kuni tumepruunid, 1000 pähkli mass 1000...1200 g. Harilik sarapuu on varjutaluv, kasvades sega- ja lehtpuistute alusmetsarindes, sageli looaladel ja raiesmikel. Enamlevinud Lääne- ja Põhja-Eestis ning samuti meie kõrgustike ümbruses nii Pandiveres kui ka Lõuna-Eestis. Kiire kasv on just esimestel eluaastatel, viljakandvus algab 5....6 aastal kuid hästi hakkavad põõsad saaki andma alates 10...15 aastast. Põõsaste eluiga 60...80 aastat, viljakandvus istandikes umbes 30 aastat. Paljundada on lihtne seemnetega, ka vegetatiivselt lookvõrsikutega. Haljastuses kasutatakse kõrgemate, vabakujuliste tarade rajamiseks, kuid ka grupiti ja üksikistutusena, eriti sorte. Harilik sarapuu on maltspuiduline, puit on hajulisooneline, punakasvalge, pehme ja elastne, erikaal 0,6 g/cm³. Puidust valmistatakse tööriistade varsi, väiksemaid tarbeesemeid, sobib hästi ka voolimiseks. Pikuti lõhestatud sarapuuvitsu kasutati varem tünnivitsteks ja samuti punumistöödel. Sarapuulatte kasutati varem ka piirdeaedade (sarade) ehitamiseks. Sarapuule on omistatud kõiksugust väge ja peetud seda maagiliseks puuks. Laialt on tuntud sarapuu piksevastane võlujõud, samuti peletab sarapuuvits eemale mürkmadusid. Rahvameditsiinis on sarapuud kasutatud vähe - lehtede hautis aitab veenilaiendite ravil, isasurbade leotis puhastab nahka jne. Üksikpõõsas annab 1...3 kg pähkleid, kultuursordid isegi üle 10 kg. Pähkliaastad korduvad umbes iga 3...4 aasta tagant. Neid tarvitavad mitmed metsloomad ja -linnud, kes samas varusid kogudes sarapuud ka levitavad. Pähklituumi kasutatakse pähkliõli valmistamiseks, samuti halvaa, müsli, kommide ja pagaritoodete komponentidena. Viljade kahjurina on tuntud pähklikärsakas, kes muneb noorte pähklite sisse. Rikutud pähkel ei tule korjates kuupulast hõlpsasti lahti. Haljastuses on hariliku sarapuu kasutamine olnud aktiivne ja seda eeskätt põõsaste väikese hooldusvajaduse, dekoratiivsuse, haiguskindluse ja kättesaadavuse tõttu. Annab aga hõlpsalt juurevõsu, seetõttu tasuks kasvatamiseks jätta põõsastele rohkem ruumi.

Sordid: 'Alli' - suurema vilja ja õhema koorega kodumaine sort; 'Aurea' - kollaste lehtedega kõrgem põõsas; 'Contorta' () - keerdoksine sarapuu; leitud hekist kasvamas; korgitserlikult keerdus okstega nõrgakasvuline põõsas, dekoratiivseim enne lehtimist, kuid dekoratiivne kogu vegetatsiooni vältel, külmahell; 'Fuscorubra' - purpurpunased lehed ja pähklid, seemnest paljundades on osa järglastest erineva intensiivsusega punaste lehtede ja viljadega, tihti tugevamakasvuline põhiliigist; 'Glomerata' - pähklid koondunud 7.....10 kaupa, väikeseviljaline; 'Hall's Giant' - suure saagikusega, hiljavalmivad suured paksukoorelised pähklid; 'Heterophylla' ( f. laciniata; f. urticaefolia; f. quercifolia) - lehed sügavate sisselõigetega; 'Pendula' - oksad püstised, tipud rippuvad; 'Piliciensis' - lehed alt halliviltjad, viljad väikesed, kuupula lühike; 'Microphylla' - põõsad madalamad ja lehed umbes poole võrra väiksemad põhiliigist; 'Red Majestic' - nagu'Contorta', kuid lehed punased, külmahell; 'RedZellernut' - 2.....3 m kõrgune põõsas, lehestik jääb punaseks puhkemisest kuni sügiseni, pähklite koor ja kuupula punased; 'Variegata' - lehed osalt kollakasvalgete servadega, osalt samavärvi laikudega; 'Zimmermannii' - lehed alusel kokkukasvanud, torbikukujuliselt kokkurullunud.

( Kõrgetüveline sarapuu C. colurna) - soodsates oludes kuni 25 m kõrguseks kasvav ja kuni 1 m diameetriga suur kuid siiski aeglasekasvuline puu, on pärit Balkanimaadelt, Väike-Aasiast ja Kaukaasiast, kasvades mäestikumetsades koos teiste laialehiste puuliikidega nii puistute I kui ka II rindes kuni 1700 m kõrguseni üle merepinna. Tüve koor eraldub plaatidena, korkjas, võra tihe, ovaalne. Võib saada kuni 200 aastaseks. Võrsed kollakashallid, hajusalt näärmekarvased, vanemad võrsed kaetud nõrgalt korkja koorega. Lehed laimunajad, 7...12 x 5....9 cm, südaja alusega, lühidalt teritunud tipuga, tömpsaagja kuni nõrgalt hõlmise leheservaga, pealt tumerohelised, läikivad, noorelt karvased, alt roodudelt karvased, leheroots 2-5 cm pikk, näärmekarvane, sügisvärvus kollane. Emasõied 6...12 x 0,3...0,6 cm, rohekaskollased. Viljad paiknevad 3...8 kaupa, kuupula pähklist pikem, narmasjas, pealt näärmekarvane. Pähkel kuni 2 cm pikk, kest väga paks. Mulla suhtes nõudlik, eelistades kasvada viljakatel aluselistel muldadel. On varjutaluv, ning peab vastu linnasaastele. Euroopas ja Ameerikas kasutataksegi liiki haljastuses alleepuuna. Ei anna juurevõsu. Kasutada haljastuses võiks senisest enam, kuivõrd on tegemist suhteliselt dekoratiivse, põuakindla ning haigustevaba puuga. Eestis on olemas vanemaid eksemplare, millised viljuvad, kuigi liik on laisk viljuja. Pähklite koor on paks ja tugev kuid tuum on maitsev. Seetõttu on muistses Roomas puid juba ammu kasvatatud viljapuudena. Puit tugev ja ilusa tekstuuriga, roosakasvalge. Kasutatakse mööblitööstuses, treimistöödel, kuid ka ehitusmaterjalina elamuehituses. Sordid: 'Granat'- puhkedes purpurpunaste, hiljem rohekaspunaste lehtedega, kasutatakse alleepuuna; 'Te Terra Red' - püramidaalne madalam puu, lehed puhkedes punased, hiljem pronksjad.

# data[].attributes.attachment_link.description
perekonnas on ühekojalised, ühesuguliste õitega ja suvehaljaste vahelduvate lihtlehtedega kõrgemad põõsad, harvem kuni 40 m ( C. chinensis) kõrgused hallika sileda kuni rõmelise tüvekoorega puud. Lehed tihti ebasümmeetrilised, kahelisaagja servaga kuni nõrgalt hõlmised ja üsna suured, abilehed väikesed, varisevad varakult.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Sarapuu keskmine kõrgus on 2-6 m, aga salumetsa häiludes või aias võib ta kuni 8-9 m kõrgeks kasvada.

Sarapuupõõsas koosneb eri vanuse ja läbimõõduga tüvedest. Põõsa keskel on vanemad ja jämedamad tüved. Vananedes tüved vajuvad kaldu ning lõpuks kuivavad ja kukuvad ümber, aga nende ümber ja asemele kasvavad noored tüved. Tüved on noorelt kiire kasvuga ja püstised, hiljem harunevad.

Sarapuu eelistab värskeid viljakaid sügavaid parasniiskeid huumuse- ja lubjarikkaid muldi. Eestis on sarapuu kõige sagedasem Lääne-, Loode- ja Põhja-Eesti loopealsetel ja puisniitudel, eriti parasniisketel arupuisniitudel. Rohkearvuliselt kasvab ta kõrgustikel, nii Pandiveres kui Lõuna-Eestis.

Sarapuu on tuultolmleja. Sellepärast õitseb ta varakevadel enne lehtimist, sest tihe lehestik takistaks õietolmu kandumist isasõitelt emasõitele. Isasõied asetsevad kahe- kuni neljakaupa rippuvais urbades, mis on 5-12 cm pikad. Nad on tekkinud juba eelmise aasta südasuvel.

Sarapuu vili on sarapuupähkel (rahvasuus ka metspähkel). Sarapuu viljad on üksikuna kasvavad või 2-4 (5) kaupa kobaras asuvad helerohelise lüdi ehk kuupulaga ümbritsetudpähklid, mis on tugeva puitunud kestaga ja õlirohked.

Sarapuu puit on punakasvalge, tihe, kõva, elastne, ühtlase ehitusega, painduv ja vastupidav. Poleeritud puidust valmistatakse mööblit ja nipsasju ning tehakse ilusat materjali nõudvaid viimistlustöid.

Sarapuu rahvapärased nimed on kahesugused. Lõuna-Eestis nimetatakse teda pähklipuuks, pähklipõõsaks ja pähkmepuuks, aga tema nimed Põhja-Eestis on sarap, sarakas ja sarapuu.

Mis tolmleja on sarapuu?

Kus kasvab sarapuu kõrgemaks kas metsas või aias?

Mis on sarapuu viljad?

Harilik sarapuu. (2013). [Vikipeedia]. http://et.wikipedia.org/wiki/Harilik_sarapuu

# data[].attributes.attachment_link.description
Sarapuu keskmine kõrgus on 2-6 m, aga salumetsa häiludes või aias võib ta kuni 8-9 m kõrgeks kasvada. Sarapuupõõsas koosneb eri vanuse ja läbimõõduga tüvedest. Põõsa keskel on vanemad ja jämedamad tüved. Vananedes tüved vajuvad kaldu ning lõpuks kuivavad ja kukuvad ümber, aga nende ümber ja asemele kasvavad noored tüved.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
sarapuu ( Corylus), ühekojaliste tuultolmlevate heitlehiste kõrgete põõsaste ja keskmise kõrgusega puude perekond kaseliste sugukonnast; umbes 15 liiki Euraasias ja Põhja-Ameerikas.

Lehed harilikult südaja aluse ja kahelisaagja servaga laiovaalsed või äraspidimunajad ning näärmekarvase leherootsuga. Isasõied asuvad rippuvates urbades, emasõied lehepungakujulises õisikus, mis on kergesti äratuntav varakevadel õitsemise ajal (õisiku tipul ilmuvad nähtavale punakad niitjad emakasuudmete kimbud). Vili on puitunud kestaga üheseemneline lihakate idulehtedega õlirohke pähkel, mida osalt kuni täielikult ümbritseb rohtjas, lõhestunud servaga kotjas või torujas viljakate - kuupula ehk lüdi. Sarapuupähkleid süüakse ning neid kasutatakse toiduainetööstuses, neist saadakse ka väärtuslikku pähkliõli, mida tarvitatakse õli, värvi, laki ja seebi tootmiseks. Kõige rohkem toodetakse sarapuupähkleid Türgis, Itaalias ja Hispaanias.

Eestis kasvab parasniisketel huumus- ja lubjarikastel muldadel leht- ja segametsade alusmetsas, puisniitudel ja loodudel (peamiselt Saaremaal ja Lõuna-Eestis ka põõsastikena - sarapikena) harilik sarapuu ( C. avellana). On aretatud mitu hariliku sarapuu kultuur- ja dekoratiivsorti. Sarapuu puit on punakasvalge, ühtlase ehitusega, painduv ja vastupidav, seda kasutatakse kütteks ja joonistussöe valmistamiseks. Lõhestatud puidust ja painduvatest okstest tehakse vitspunutisi ja tünnivitsu. Eestisse on toodud mitu sarapuuliiki, vähesel määral kasvatatakse parkides Kaukaasiast ja Anatooliast pärinevat puutaolist kõrgetüvelist sarapuud ( C. colurna).

Sarapuu oli 2009. aastal Aasta Puu.

VE, 2006; EME 2, 2009 ( I. Sibul); muudetud 2011

# data[].attributes.attachment_link.description
sarapuu ( Corylus), ühekojaliste tuultolmlevate heitlehiste kõrgete põõsaste ja keskmise kõrgusega puude perekond kaseliste sugukonnast; umbes 15 liiki Euraasias ja Põhja-Ameerikas. Lehed harilikult südaja aluse ja kahelisaagja ser­vaga laiovaalsed või äraspidimunajad ning näärme­karvase leherootsuga. Isasõied asuvad rippuvates urbades, emasõied lehepungakujulises õisikus, mis on kergesti äratuntav varakevadel õitsemise ajal (õisiku tipul ilmuvad nähtavale punakad niitjad emakasuudmete kimbud).

# data[].attributes.attachment_link.description
õitseb märtsis või aprilli algul enne lehtimist. Isaõied urbades, mis moodustuvad eelmisel sügisel. Emasõied väiksed, punakate emakatega. Vili on üheseemneline pähkel, mis on ümbritsetud kuupulaga. Pähklid algul rohelised, valminult pruunid, valmivad augustis - septembris.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
(Corylus avellana)
pähklipuu, pähkmepuu, sarap, sarakas Harilik sarapuu

Sarapuu nime päritoluks võiks pakkuda seda, et tema peenikestest vitsadest saab sara ehk aeda valmistada. Tegelikult on põhjus aga hoopis muus. Nimelt oli varem Põhja-Eestis rohkesti aedasid, sarasid, milles kasvasid need pähkleid kandvad puud. Sealt ongi Põhja-Eestis levinud sarapuu, seevastu Lõuna-Eestis aga pähklipuu.

Erinevalt kreeka pähklist on meie sarapuu vili tõeline pähkel. Pähkli sees on seeme, mida igaüks on süüa proovinud. Mõnele tekitavad pähklid kergeid allergilisi nähtusid, aga enamikele on need meeldivaks maiuspalaks. Kes ei ole ise pähklimetsas käinud, see võib-olla ei olegi saanud maitsta meie oma pähklit, sest poes müüdavad tuuakse kaugemalt sisse ja on tihti hoopis teist liiki sarapuude omad. Kultuursarapuude ühisnimi on funduk. Kuid sageli töödeldakse pähklid ümber. Nii valmistatakse nendest kompvekke, halvaad, sokolaadi, pähklisaia ja palju muudki, eelkõige aga pähkliõli. Pähkliõli on väga hinnatud paljude toidumeistrite juures, kuid seda kasutatakse ka kaunite värvide ning ilusa läikega lakkide segamiseks.

Oma väärtus on ka sarapuu puidul. Temastki võib sarasid meisterdada. Siiski saab temast rohkemat. Kui sarapuu puit ära poleerida, jääb ta väga kaunis. Seetõttu kasutatakse teda mööbli tootmiseks, väikeste iluesemete valmistamiseks ja ka kaunist materjali nõudvate viimistlustööde tegemiseks. Varem kasutati sarapuu jämedamaid vitsu tünnivitsadena, peenemad olid aga heaks materjaliks punutiste valmistamisel.

Ka aiakaunistuseks pole see metsapuu paha. Temast saab tihedaid kaitsehekke, mis septembris annavad pealegi veel head maitsvat saaki. Võrratult kaunis on ilupuuna sarapuu punaselehine vorm, mille lehed on kogu aeg tumepunased. On olemas ka kollaseid ja lõhestunud lehtedega vorme. Ilupuuna on iga sarapuu väga kaunis kevadel õitsemise ajal, tal on pikemad ja kaunimad urvad kui teistel Eesti puudel. Pähklite saamiseks on aretatud hulganisti hea toiteväärtusega suuri ja õhukese koorega vilju kandvaid sorte.

Kuidas aga sarapuud ära tunda, kui tal pähkleid küljes pole? Kui on suvi, siis maksab vaadata lehte. Tema lehe kõige laiem koht on teravale tipule väga lähedal ning leht on pehme, noorelt isegi karvane. Noored oksad on samuti sageli karvased. Talvel aga tuleb vaadata pungi. Need on rohekad või harvem punakad, pisut lapikud ning servas väikeste ripsmetaoliste karvadega.

Ja veel üks huvitav asi. Pähklil käies olete kindlasti märganud, et osadel on pisike auk sees. Sellises viljas ei ole aga mingit tuuma. See on kõik ühe väikese mardika töö. Nimelt pähklikärsakas muneb oma munad noore pähkli sisse, munadest kooruvad vastsed, kes hakkavad maitsvat sisu sööma. Lõpuks saab aga söök otsa ning nad närivad end seni kaitsnud kestast välja ning alustavad oma elu järgmist etappi.

# data[].attributes.attachment_link.description
(Corylus avellana) pähklipuu, pähkmepuu, sarap, sarakas Harilik sarapuu Sarapuu nime päritoluks võiks pakkuda seda, et tema peenikestest vitsadest saab sara ehk aeda valmistada. Tegelikult on põhjus aga hoopis muus. Nimelt oli varem Põhja-Eestis rohkesti aedasid, sarasid, milles kasvasid need pähkleid kandvad puud. Sealt ongi Põhja-Eestis levinud sarapuu, seevastu Lõuna-Eestis aga pähklipuu.