# data[].attributes.body
Nej, Domstolen har understreget at de tre betingelser de har opstillet er udtømmende og MS kan således ikke stille supplerende krav.

Så ville alle MS jo blot stille meget strenge krav for at undgå ansvar.

Nederst 188

Slide 52 fra Karsten

# data[].attributes.body
Kan nationale domstole blive erstatningsansvarlige for overtrædelse af EU-retten? Hvis ja, nævn eksempler på hvornår.

Hvis en national domstol gør sig skyldig i en overtrædelse, må det afgøres efter national ret, om det er domstolsvæsenet eller sagen, der skal sagsøges, jf. hertil sag C-224/01, Köbler, præmis 39 ff.

Når en dommer åbenlyst tilsidesætter EU-retten (s. 199)
Domstolen har imidlertid i sag C-224/01, Köbler, fastslået at sådanne overtrædelser skal bedømmes på samme måde, som en overtrædelse foretaget af andre organer i en medlemsstat.

Hvis en national domstol tilsidesætter pligten til at forelægge præjudicielle forespørgsler i en sag, hvor dette er nødvendigt efter art. 267, jf. hertil C.224/01 Köbler. (s. 197)

# data[].attributes.headline
Spørgsmål 6 - Hvornår vil en medlemsstat blive erstatningsansvarlig for forkert implementering af et direktiv?

# data[].attributes.subject
Spørgsmål 6 - Hvornår vil en medlemsstat blive erstatningsansvarlig for forkert implementering af et direktiv?

# data[].attributes.body
Når der er tale om forkert implementering så må spørgsmålet om erstatningsansvar bero på en konkret vurdering .

En medlemsstat vil som udgangspunkt blive erstatningsansvarlig for forkert implementering af et direktiv, når der ikke foreligger undskyldende forhold.

Undskyldende forhold er for eksempel hvis der er tale om et direktiv der er vanskeligt at implementere, hvor tydeligt direktivet er, hvor meget skøn direktivet overlader til MS, hvad andre MS har gjort ved implementering osv.

I modsætning til manglende implementering som altid vil medføre et erstatningsansvar

# data[].attributes.headline
17. Kan overtrædelse af generelle EU-retlige principper begrunde, at en retsakt annulleres?

# data[].attributes.subject
17. Kan overtrædelse af generelle EU-retlige principper begrunde, at en retsakt annulleres?

# data[].attributes.body
Ja, da generelle EU-retlige principper sidestilles med primære retsakter, hvorfor at det vil medføre en overtrædelse af traktaterne eller af retsregler vedrørende deres gennemførelse, idet dette tilfælde omfatter de tilfælde, hvor en retsakt strider mod en trinhøjere retskilde.
Hvis et direktiv eller en forordning således er i strid med EU-retlige principper, så vil denne sekundære retskilde, således skulle annulleres af Domstolen, da principper og retsgrundsætninger er en trinhøjere retskilde.

# data[].attributes.body
-          Den mulighed om medlemsstaternes erstatningsansvar, som blev udviklet i dommen, omhandler det at medlemsstaterne mere generelt kunne ifalde ansvar, når private led tab som følge af medlemsstatens overtrædelse af EU-retten.

-          Konsekvensen af dommens præmisser er således, at der eksisterer et ensartet erstatningsansvar, uanset om overtrædelsen af EU-retten skyldes handlinger eller undladelser fra den offentlige forvaltning, fra lovgivningsmagten eller evt. en forkert anvendelse af EU-retten foretaget af de nationale domstole.
- Vurderingen af erstatningsansvar afhænger af den måde, hvorpå medlemsstaterne har overtrådt EU-retten

-          Privates muligheder for erstatning skal altså ikke være afhængig af, hvordan de enkelte medlemsstater internt har fordelt kompetencen mellem de forskellige organer.

-          Efter art. 340 begrænses institutionernes ansvar særligt i de tilfælde, hvor der er overladt institutionerne en vis skønsbeføjelse, idet erstatningsansvar kun ifaldes, hvor grænserne for beføjelserne er åbenbart og groft overskredet.

Supplering fra klassen:
Den nationale institution er farvet ift. deres egne betingelser. Der skal mere til for at idømme et erstatningsansvar.

s. 243: Betingelserne er de samme. Betingelsen for at det skal være tilstrækkeligt kvalificeret overtrædelse er lettere opfyldt for medlemsstaterne.

# data[].attributes.body
- Manglede opfyldelse af en dom udgør en krænkelse af TEUF art. 260, stk. 1, og dermed et nyt selvstændigt traktatbrud.

- Efter art. 260, stk. 2, kan kommissionen anmode domstolen om at pålægge medlemsstaten at betale ”et fast beløb” eller en tvangsbøde.

# data[].attributes.body
-        Man kan gøre det gældende, men afgørelsen ligger dog i sidste ende hos dommerne.
- Karsten nævnte, at Landsretten i U 2003.244 Ø siger at borgerene har en ret til at kræve en forelæggelse for domstolene - MEN DENNE DOM ER FORKERT!

# data[].attributes.body
Ifølge TEUF art. 267, stk. 2, kan en ret i en medlemsstat, hvis den skønner, at en afgørelse af et spørgsmål om gyldigheden eller fortolkningen af en unionsretlig regel er nødvendig, forelægge dette for Domstolen.
Såfremt et unionsretligt spørgsmål rejses ved en national ret, hvis afgørelse ifølge de nationale regler ikke kan appelleres, er retten pligtig til og skal indbringe sagen for Domstolen efter art. 267, stk. 3. (s. 233ff)

-        3 betingelser (s. 111 i kompendiumet):

o   Spørgsmålet skal rejses i forbindelse med en verserende retssag

o   Afgørelsen af spørgsmålet skal være nødvendigt for at dom kan afsiges, og

o   Den nationale retsafgørelser må ikke kunne appelleres.

Dette er afgørende for om den nationale ret har ret henholdsvis pligt til at forelægge det præjudicielle spørgsmål.

Der kan dog opstille to undtagelser til dette:
1. En sidsteinstansret er for det første ikke forpligtet til at forelægge i tilfælde omfattet af den såkaldte 'acte eclaire-doktrin, dvs. tilfælde, hvor EU-Domstolen allerede har besvaret det præjudicielle spørgsmål i en tidligere dom. 'Acte elcaire-doktrinen overlader den nationale ret et vist skøn, da det kan være vanskeligt at afgøre om en præjudiciel dom, der ofte er en abstrakt fortolkning af en EU-retlig regel, omfatter forholdene i den konkrete nationale sag.
2. Det følger af den ovenfor nævnte doktrin, at uden for tilfælde omfattet af denne er en sidsteinstansret også fritaget for pligten, hvis der ikke er rimelig tvivl knyttet til det unionsretlige fortolkningsspørgsmål.

# data[].attributes.headline
4. 4.	Hvordan kan princippet om medlemsstaternes erstatningsansvar få betydning i sager om af-gifter opkrævet i strid med EU-retten?

# data[].attributes.subject
4. 4.	Hvordan kan princippet om medlemsstaternes erstatningsansvar få betydning i sager om af-gifter opkrævet i strid med EU-retten?

# data[].attributes.body
Medlemsstaternes erstatningsansvar kan få betydning i sager vedrørende tilbagebetaling af afgifter, når der sker overvæltning fra et omsætningsled til et andet. tilbagebetalingen kompenserer for den ulovlige afgift efter art. 110.
Hvis hele tabet ikke kan dækkes, kan man rette et erstatningskrav. Kan f.eks. være ved et rentetab. De almindelige erstatningsbetingelser skal stadig være opfyldt.
Betingelserne er:
1) Bestemmelsen skal have haft til formål at tillægge borgere rettigheder
2) Overtrædelsen skal være tilstrækkelig kvalificeret.
3) Der skal være årssagssammenhæng mellem overtrædelsen af EU-retten af MS og borgernes tab.

# data[].attributes.headline
1. Hvilke generelle principper regulerer medlemsstaternes pligt til at tilbagebetale afgifter opkrævet i strid med EU-retten?

# data[].attributes.subject
1. Hvilke generelle principper regulerer medlemsstaternes pligt til at tilbagebetale afgifter opkrævet i strid med EU-retten?

# data[].attributes.body
Gennemførelsen af tilbagebetaling er reguleret i national lovgivning. I denne forbindelse skal ækvivalens- og effektivitetsprincippet dog iagttages.

# data[].attributes.body
Private der ønsker at påtale en medlemsstats traktatbrud, og som ikke kan overbevise kommissionen om eller kan vente på, at den skal indlede et traktatbrudssøgsmål, kan ved de nationale domstole sagsøge den nationale myndighed, der anvender EU-stridige regler. I den forbindelse kan den private myndighed påberåbe sig, at en national regel eller administrativ praksis er i strid med EU-retten, og forsøge at overbevise den nationale domstol om, at dette spørgsmål skal forelægges præjudicielt for Domstolen i henhold til TEUF art. 267.

Se s. 206.

# data[].attributes.body
Er det muligt at tvinge Kommissionen til at anlægge et traktatbrudssøgsmål efter art. 258?

= Det er som udgangspunkt Kommissionen alene, der afgør, om der skal indledes et traktatbrudssøgsmål, hvorfor den også er overladt et frit skøn. Kommissionen bestemmer suverænt. Hvis man som privat mener, der skal anlægges et sådant søgsmål, kan man underrette Kommissionen herom, men den har ingen pligt til at tage sagen op.

Mistillidsvotum fra Rådet og Parlamentet kan ligeledes tvinge Kommissionen til at anlægge søgsmål.

# data[].attributes.body
Først og fremmest vil det have en præventiv virkning over for medlemsstaterne, idet de må formodes at søge at undgå at komme til at tilbagebetale afgifter.

Det har ingen betydning. Domstolen har fastslået, at overvæltning, ved at man har overført afgiftsbyrden på efterfølgende omsætningsled, er den eneste undtagelse fra tilbagebetalingspligten. (s. 181)

# data[].attributes.headline
2.	Har en kunde, der har betalt en afgift, som er pålagt forhandleren i strid med EU-retten, efter EU-retten krav på at kræve afgiften tilbagebetalt fra skattemyndighederne?

# data[].attributes.subject
2.	Har en kunde, der har betalt en afgift, som er pålagt forhandleren i strid med EU-retten, efter EU-retten krav på at kræve afgiften tilbagebetalt fra skattemyndighederne?

# data[].attributes.body
Som udgangspunkt nej. Kunden skal rejse et civilretligt krav mod forhandleren og søge kompensation for den del af den ulovlige afgift, den pågældende reelt har haft. Kun i tilfælde af, at forhandleren er erklæret insolvens eller hvis det civile søgsmål er umuligt eller uforholdsmæssigt vanskeligt at gennemføre, kan forbrugeren kræve afgiften tilbagebetalt af skattemyndighederne.

# data[].attributes.body
Undladelse af implementering af direktiver. Domstolen fastslog at det altid er tilstrækkelig kvalificeret overtrædelse. Generelt fastslået at man er forpligtet til at erstatte det tab, overtrædelsen af EU-retten medfører.

# data[].attributes.body
1.      Hvad er fordelene ved at give nationale domstole mulighed for at forelægge spørgsmål efter art. 267?

Det sikrer en ensartet anvendelse af EU-retten, samt giver EU-domstolen en kontrol med medlemsstaterne. Private borgere får nemmere ved at komme igennem med deres traktatbrudssøgsmål.
På side 226, står at der er en snæver mulighed for at juridiske og fysiske får prøvet deres sag ved EU-domstolen.

# data[].attributes.body
At det ikke nødvendigvis er en betingelse, at den overtrådte bestemmelse er umiddelbart anvendelig, når blot den er tilstrækkelig præcis til, at de privates (minimums-)rettigheder kan udledes af bestemmelsen.
OBS: Ikke en betingelse for umiddelbart anvendelighed, at bestemmelsen tillægger private rettigheder.

Supplerende:
To betingelser for opnåelse af erstatning: fortolkning og umiddelbar anvendelighed. Såfremt der var sammenfald mellem umiddelbar anvendelighed og en betingelse for, at bestemmelse tillagde private rettigheder, vil det være umuligt for borgeren at opnå erstatning.