# data[].attributes.attachment_link.description
õitseb märtsi lõpul - aprillis, enne lehtede puhkemist. Isas- ja emasõied moodustuvad eelmisel sügisel. Isasõied urbades, 3-6 kaupa võrsete tipus, urvad rippuvad, kuni 7 cm pikad. Emasõied käbikese kujulised, õitsemise ajal punased, külgvõrsete tippudes. Valminud käbid kuni 2 cm pikad, pruunid. Vili on üheseemneline lame pähklike, punakaspruun, laia tiivaga.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Hall lepp(Alnus incana)
valge lepp, isalepp, emalepp, pasklepp

Hallil lepal on nagu meie teiselgi lepal, sanglepal, kaks nime: hall lepp ja valge lepp, mõlemad viitavad tema iseloomulikule koore värvusele, mis erinevalt sanglepa ehk musta lepa omast on helehall. Ülejäänuski erineb ta sanglepast suuresti. Kunagi ei näe me halli leppa kasvamas suure metsahiiglasena, jämeda puuna. Sagedasti moodustab hall lepp aga tihedaid lepavõsasid metsaservades ja endistel lagendikel.

Ka lehe järgi on teda kerge oma suguvennast eristada. Halli lepa leht on terava tipuga ning matt, sanglepa lehe tipp oleks nagu ära hammustatud ning leht on läikiv. Isasõied on urvakujulised, punakaspruunid, emasõied aga noorelt punaka käbikesena, mis valmides muutub tumepruuniks. Õied ja hiljem valmivad käbid on aga üpris sarnased, vaid kinnitumine varrele on palju lühema rootsu abil.

Mulla suhtes ei ole hall lepp kuigi nõudlik, pigem teeb ta seda ise pidevalt veel paremaks. Selleks on tal kaks teed. Kõigepealt elavad tema juurtel sarnaselt liblikõieliste juurtega bakterid, kiirikulised, kes seovad õhulämmastikku ja talletavad seda mullas. Teiseks sisaldavad ka halli lepa lehed rohkesti lämmastikku, need varisevad maha ja kõdunevad väga kiiresti ning hästi. Lämmastik on aga kõikidele taimedele kasvuks vajalik.

Halli lepa puit sisaldab rohkesti värv- ja parkaineid, mida näitab see, et puud langetades või koorides muutub valge lõikepind õige pea punaseks. Rahva omaaegset mõttemaailma on see lepa "ruske veri" tugevasti mõjutanud. Lepp on läänemeresoome keeltes olnud vere sünonüümiks ja punase värvuse tähistajaks. Nii on lepatriinu saanud oma nime värvi järgi, mitte aga sellepärast, et ta kuidagi eriliselt lepapuud armastaks. Mitmeid linde, kelle sulestikus leidub silmapaistvat punakat tooni, on nimetatud lepalindudeks (leevikesed, punarind, siidisaba jne.). Aed-lepalind kannab seda nime ametlikult tänaseni.

Halli lepa käbidest tehtud tõmmis on heaks vahendiks kõhulahtisuse ja teiste kõhuhaiguste puhul. Paraja kangusega tee saamiseks tuleb klaasitäie vee kohta võtta kaks teelusikatäit käbisid ning lasta pool tundi tõmmata. Sisse võetakse 3-4 korda päevas, supilusikatäis korraga. Kuna arstim on maheda toimega, võib seda julgesti anda ka väikestele lastele. Lepakäbide tõmmisega võib põletiku korral suud loputada või silmale kompressi teha.

Karjamaade ja kraaviäärte kiiresti kasvava risupuuna on ta rahva seas vähe hinnatud, millele osutab ka laialt tuntud nimetus pasklepp. Ka mitmed muud lepaga seotud keelendid on tihti halvustava maiguga: lepalehed tähendavad raha, mis midagi ei maksa, lepikuliisu on võsas salaja aetud puskar jne. Kuna hall lepp on noores eas Eesti üks kiiremakasvulisemaid puid, siis on teda hea kasutada kütteks: taastub kiiresti. Kütteks sobib ta eriti hästi suitsuahjudele, kus annab lihale või kalale ilusa läike ja hea maitse. Halli lepa rabe ja kergesti mädanev puit ei kõlba tarbematerjaliks. Puitu on kasutatud naha parkimisel ja värvimisel.

# data[].attributes.attachment_link.description
Hall lepp (Alnus incana) valge lepp, isalepp, emalepp, pasklepp Hallil lepal on nagu meie teiselgi lepal, sanglepal, kaks nime: hall lepp ja valge lepp, mõlemad viitavad tema iseloomulikule koore värvusele, mis erinevalt sanglepa ehk musta lepa omast on helehall. Ülejäänuski erineb ta sanglepast suuresti. Kunagi ei näe me halli leppa kasvamas suure metsahiiglasena, jämeda puuna.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kui rääkida mõne metsaomanikuga väärtuslikest puudest, siis hall lepp reeglina jutuks ei tule. „Pasklepp," ütleb nii mõnigi põlastavalt. Midagi tast ei saa ja kasvab võsana ka igale poole.

Aga kas hall lepp on siiski nii põlastusväärne? Tegelikult on ka hallis lepas peidus palju väärtusi, millest kirjutab Metsaühistu.

Esiteks on hall lepp meie kõige kiirekasvulisem looduslik puuliik. Hall-lepikute keskmine aastane tüvepuidu juurdekasv erametsades ulatub 7,3 tihumeetrini hektaril (aastaraamat "Mets 2001" andmetel). Ja ka teha on lepaga nii mõndagi. Juba aastasadu võtsid talumehed laudatagusest lepikust mõne puu lihasuitsutamiseks, samuti tehti lepapuust piima-, õlle- ja kalanõusid. Ka lusikaid tehti lepast. Lepapuit ei anna nimelt toiduainetele mingeid võõraid maitseid juurde.

# data[].attributes.attachment_link.title
Paljukirutud hall lepp peidab endas mitmeid väärtusi - Maaleht

# data[].attributes.attachment_link.description
Kui rääkida mõne metsaomanikuga väärtuslikest puudest, siis hall lepp reeglina jutuks ei tule. „Pasklepp," ütleb nii mõnigi põlastavalt. Midagi tast ei saa ja kasvab võsana ka igale poole.Aga kas hall lepp on siiski nii põlastusväärne? Tegelikult on ka hallis lepas peidus palju väärtusi, millest kirjutab Metsaühistu.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Hall lepp on meile kõigile hästi tuntud puu lepa perekonnast, mis on heitlehiste lehtpuude ja -põõsaste perekond kaseliste sugukonnast. Selle sugukonna umbes 35 liiki on levinud põhjapoolkeral parasvöötmest troopikani, lõunapoolkeral Andides Teiste kaselistega seovad teda sarnased õisikud - urvad. Isasurvad on kasel ja lepal valmis juba sügisel, lepal ka emasurvad, kuna kask moodustab need alles kevadel. Hall lepp on mitmeaastane lehtpuu või kõrge põõsas.

Leppasid kasvab nii Euroopas, Aasias kui ka Põhja-Ameerikas. Eestis on tavaline puuliik, vähem leidub teda saartel.

Leppasid kasvab Eestis kaht liiki: Võrdlemisi varju- taluv hall lepp ehk valge lepp (Alnus incana) kasvab keskmise viljakuse või viljakal mullal (eriti inimtegevusest mõjutatud aladel). Kõrgus harilikult kuni 15m, harva kuni 25 m, elab 50-60 aastat vanaks, (harva ka kuni 150). Hall lepp on meil tuntud lausa võsapuuna ja kasvab sageli mitmetüvelisena, sest annab rohkesti juurevõsusid. Noorelt kasvab hall lepp hästi kiiresti.

Kunagi ei näe me halli leppa kasvamas suure metsahiiglasena, jämeda puuna. Sagedasti moodustab hall lepp aga tihedaid lepavõsasid metsaservades ja endistel lagendikel. Eesti metsadest on hall-lepikuid 4,7% (1988. aastal).

Tumedama koorega ja enamasti kõrgem ning jämedam sanglepp (tuntud ka musta lepana) ei ole nii laialt levinud: ta kasvab tavaliselt vesistes lodumetsades ja mererannikul. Eriti palju sangleppi näeb Hiiumaal, kus teda on istutatud isegi alleena ning rohkesti Kärdla linna. Sanglepa kõrgus on kuni 30m, iga tavaliselt 100-150, harva kuni 300 aastat. Sanglepikud moodustavad Eesti metsadest 1,6% (1988. aastal). Niiskeis kohtades sobib sanglepp ka pargipuuks..

Hiiumaalt ja mujalt on leitud ka sang- ja halli lepa looduslikku hübriidi, väga kiirekasvulist värdleppa (Alnus X pubescens). Eestisse on toodud 9 võõrliiki, kuid neid kasvatatakse vähe.

Mitmeaastane heitlehine lehtpuu või kõrge põõsas. Ühekojaline, ehk emas- ja isasõied paiknevad ühel puul. Kõrgus harilikult 15 m, harva kuni 25 m, jämedat tüve ei moodusta. Saab 50¼70 (harva 150) a. vanaks.

Lepal on lahksugulised õied. Isasõied on urvakujulised ja rippuvad, punakaspruuni värvusega. Emasurvad on palju väiksemad ja kinnituvad väikese rao abil kolme- või neljakaupa oksale natuke allpool., lehtede kaenlas ühisel rootsul. Nad on käbikesekujulised, punased ning valmides muutuvad pruunimaks. Kui isasurvad pikaks venivad ja tolmukad lahti lasevad, siis kannab tuul õietolmu emasurbadele ja neis hakkavad kasvama viljad. Õiepungad arenevad sügisel. Raagus puul paistavad isasurvad hästi kätte: lepal, kasel ja samuti kaseliste sugukonda kuuluval sarapuul tunduvad need üpris sarnased. Erinevused ilmnevad siis, kui päikesesoojus nad lahti harutab: hästi lähedalt uurides (vahest koguni luubi abil) on näha, et sarapuul on isasõied urvas kandesoomuste kaenlas ühekaupa, lepal ja kasel aga kolmekaupa.

Hall lepp õitseb varakevadel märtsis või aprillis, umbes nädal enne sanglepa õitsemist. Mõlema lepa õied ja käbid on üpris sarnased, vaid kinnitumine varrele on palju lühema rootsu abil. Lepad on tuultolmlejad.

Lepa vilju seostame sageli käbiga. Taimeteaduse seisukohalt pole see aga õige - päriskäbid kasvavad okaspuudel. Lepa "käbi", botaanikute keeles vilikond, areneb kogu emasõisikust (emasurvast), mille soomused puituvad valmimisel ja tekib tumepruun kuni 2 cm pikkune käbitaoline moodustis, mille sees on mõne millimeetri suurused kahe tiivaga varustatud viljad: üheseemnelised lamedad pähklikesed, mille tiib on hallil lepal laiem kui sanglepal. Ning see vilikond peidab endas palju tiivulisi üheseemnelisi vilju - pähklikesi. Viljad valmivad sügisel ja varisevad peagi. Pärast seemne küpsemist ja varisemist jäävad puitunud viljasoomustest moodustunud "käbikesed" järgmiseks talveks puule.

Halli lepa leht on terava tipuga ning matt, sanglepa lehe tipp oleks nagu ära hammustatud ning leht on läikiv. Vahelduvalt asetsevad sulgroodsed lehed on ovaalsed või munajad lihtlehed, millel on teritunud tipp ja ümar või nõrgalt südajas alus, Lehed on kahelisaagja servaga. Lehed on tumerohelised, alt heledamad, pealt paljad, alt kaetud hallikate karvadega. Lehe pikkus on 4¼...10 cm, laius 3¼...5 cm.

Koor helehall, sile, noored võrsed (ja ka pungad) karvased. Korpa tavaliselt ei moodustu. Kujult on tüvi kõver ja looklev. Kui enamikul puudel-põõsastel istuvad pungad otse võrse küljes, siis leppadel on nad väikese raokese otsas. Lepa pungad on karvased ja ei kleepu.

Juurestik on hästi arenenud peajuure ja külgjuurtega, kuid ei tungi sügavale. Annab rikkalikult juurevõsusid. Juurtel elavad ka mügarbakterid - kiirikulised, mis seovad õhulämmastikku.

Paljuneb rikkalikult nii seemnetega kui vegetatiivsel teel juurevõsudega, uueneb ka kännuvõsust. Paljundada võib pistokste abil.

Harilikult kasvab hall lepp alumises puurindes kuuse-segametsades või võsastikena metsaservadel, endistel põldudel, veekogude kallastel ja puisniitudel. Seisvat põhjavett talub sanglepast paremini. Võrdlemisi varjutaluv. Mullastiku suhtes on hall lepp sanglepast vähem nõudlik, eelistades viljakat saviliiv- või liivsavimulda, kuid kasvab ka soostuvatel muldadel. Hall lepp on mullaparandaja. Selleks on tal kaks teed. Kõigepealt elavad tema juurtel sarnaselt liblikõieliste juurtega bakterid, kiirikulised, kes seovad õhulämmastikku ja talletavad seda mullas. Teiseks sisaldavad ka halli lepa lehed rohkesti lämmastikku, need varisevad maha ja kõdunevad väga kiiresti ning hästi. Lämmastik on aga kõikidele taimedele kasvuks vajalik.

Lisaks tema mullaparandaja omadustele mädandavad parasiitseened, näiteks lepataelik, tema puitu. Õietolmu kasutavad mesilased toiduks. Viljad on toiduks mitmetele lindudele, näiteks urvalindudele.

Hallil lepal on nagu meie teiselgi lepal, sanglepal, kaks nime: hall lepp ja valge lepp, mõlemad viitavad tema iseloomulikule koore värvusele, mis erinevalt sanglepa ehk musta lepa omast on helehall. Halli lepa puit sisaldab rohkesti värv- ja parkaineid, mida näitab see, et puud langetades või koorides muutub valge lõikepind õige pea punaseks. Rahva omaaegset mõttemaailma on see lepa "ruske veri" tugevasti mõjutanud. Lepp on läänemeresoome keeltes olnud vere sünonüümiks ja punase värvuse tähistajaks. Nii on lepatriinu saanud oma nime värvi järgi, mitte aga sellepärast, et ta kuidagi eriliselt lepapuud armastaks. Mitmeid linde, kelle sulestikus leidub silmapaistvat punakat tooni, on nimetatud lepalindudeks (leevikesed, punarind, siidisaba jne.). Aed-lepalind kannab seda nime ametlikult tänaseni.

Hall lepp ei kuulu kaitstavate taimede nimekirja.

Noores eas üks kiiremini kasvavaid puuliike Eestis. Karjamaade ja kraaviäärte kiiresti kasvava risupuuna on ta rahva seas vähe hinnatud, millele osutab ka laialt tuntud nimetus pasklepp. Ka mitmed muud lepaga seotud keelendid on tihti halvustava maiguga: lepalehed tähendavad raha, mis midagi ei maksa, lepikuliisu on võsas salaja aetud puskar jne. Kuna hall lepp on noores eas Eesti üks kiiremakasvulisemaid puid, siis on teda hea kasutada kütteks: ta taastub kiiresti. Kütteks sobib ta eriti hästi suitsuahjudele, kus annab lihale või kalale ilusa läike ja hea maitse. Halli lepa kerge, pehme ja tavaliselt pruunikas, kuid rabe ja kergesti mädanev puit ei kõlba tarbematerjaliks, kuid siiski kasutatakse mõnikord lepa puitu mööbli-, vineeri- ja taara- tööstuses, vesiehitiste rajamiseks. Samuti aetakse lepa puidust sütt ja äädikhapet.

Koort ja nn "käbisid" saab suure park- ja värvainete sisalduse tõttu tarvitada naha parkimisel ja värvimisel.

Halli lepa käbidest tehtud tõmmis on heaks vahendiks kõhulahtisuse ja teiste kõhuhaiguste puhul. Paraja kangusega tee saamiseks tuleb klaasitäie vee kohta võtta kaks teelusikatäit käbisid ning lasta pool tundi tõmmata. Sisse võetakse 3-4 korda päevas, supilusikatäis korraga. Kuna arstim on maheda toimega, võib seda julgesti anda ka väikestele lastele. Lepakäbide tõmmisega võib põletiku korral suud loputada või silmale kompressi teha. Parkainete rohkuse tõttu kasutatakse ka muude seedehäirete ja soolepõletike korral.

Halli leppa pole meil senini palju hinnatud, kuid igal puul on olemas oma koht ökosüsteemis, seega peaks ka hall lepp meie kraaviservadele ja jäätmaadele ikkagi kasvama jääma.

Kasutatud materjalid

"Eesti õistaimi" Ludvig Raudsepp, Tln "Valgus" 1981, lk 217-218

"Eesti taimede määraja" , EPMÜ ZBI, Tartu "Eesti Loodusfoto", 1999, lk 82
http://www.hot.ee/ecology/puud/lepp.htm http://www.loodus.ee/el/vanaweb/0003/lepad.html http://www.sunsite.ee/taimed/general/indexnimek.html

# data[].attributes.attachment_link.description
Hall lepp on meile kõigile hästi tuntud puu lepa perekonnast, mis on heitlehiste lehtpuude ja -põõsaste perekond kaseliste sugukonnast. Selle sugukonna umbes 35 liiki on levinud põhjapoolkeral parasvöötmest troopikani, lõunapoolkeral Andides Teiste kaselistega seovad teda sarnased õisikud - urvad. Isasurvad on kasel ja lepal valmis juba sügisel, lepal ka emasurvad, kuna kask moodustab need alles kevadel.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Eestikeelne nimi

hall lepp

Ladinakeelne nimi

Alnus incana (L.) Moench

Süstemaatiline kuuluvus

Kuulub sugukonda kaselised, perekonda lepp.

Eluvorm

Mitmeaastane heitlehine lehtpuu või kõrge põõsas. Ühekojaline. Kõrgus harilikult 15 m, harva kuni 25 m, jämedat tüve ei moodusta. Saab 50 ¼ 70 (harva 150) a. vanaks.

Leht

Vahelduvalt asetsevad sulgroodsed ovaalsed või munajad lihtlehed teritunud tipu ja ümara või nõrgalt südaja alusega, kahelisaagja servaga. Pealt tumerohelised, alt heledamad, kaetud hallikate karvadega. Lehe pikkus 4 ¼ 10 cm, laius 3 ¼ 5 cm.

# data[].attributes.attachment_link.description
Eestikeelne nimi hall lepp Ladinakeelne nimi Alnus incana (L.) Moench Süstemaatiline kuuluvus Kuulub sugukonda kaselised, perekonda lepp. Eluvorm Mitmeaastane heitlehine lehtpuu või kõrge põõsas. Ühekojaline. Kõrgus harilikult 15 m, harva kuni 25 m, jämedat tüve ei moodusta. Saab 50 ¼ 70 (harva 150) a. vanaks.