# data[].attributes.headline
סער - אמיל והבלשים

# data[].attributes.subject
סער - אמיל והבלשים

# data[].attributes.body
שאלה 3
הדמות שבחרתי היא אמיל.

אירוע1: לאמיל גונבים את כספו

נרדמתי וגנב מעצבן גנב לי את הכסף שאימי חסכה במאמץ רב ולאורך הרבה מאוד זמן.

אני מרגיש כועס מאוד ובושה גדולה ולא אוכל לחזור כך למשפחתי.

אירוע 2: אמיל פוגש את גוסטב

יצאתי מהרכבת ועקבתי אחרי הגנב, פגשתי את גוסטב שהציע לי עזרה במרדף אחרי הגנב.

גוסטב הביא את כל חבריו כדי שיעזרו לי לתפוס את הגנב. הרגשתי שמחה גדולה בגלל שעכשיו יש לי יותר סיכוי לתפוס את הגנב.

אירוע 3: מתחילים במרדף אחרי הגנב

לאחר שחולקו כל התפקידים לחברים שנאספו מתחילים במעקב ובמרדף אחרי הגנב. אין מצב שאני מוותר על הכסף שנגנב. אלך רק שאתפוס אותו.

אירוע 4: ישנים במלון

הגנב לן בלילה במלון יוקרתי. כל החבורה התאספה סביב המלון וחשבנו על רעיון איך לעשות מארב לגנב. בעזרת עובדי המלון אני וגוסטב התחזנו לעובדי המלון וכך גילינו מתי הגנב יוצא. כדי לא לפספס את יציאתו של הגנב ישנו במלון בחדר של העובדים.

אירוע 5: תופסים את הגנב

לאחר שנאספנו עם עוד ילדים רבים הגנב הבין שהוא לכוד והלך להחליף את הכסף שגנב על מנת שלא תהיה הוכחה לגניבה. הפרופסור הלך לתוך הבנק אחרי הגנב ואמר לעובדים שהגנב לקח כסף של חבר שלו. העובדים לא האמינו ואני נכנסתי והוכחתי להם שהכסף שלי. סוף סוף נגמר המרדף שלי והגנב נענש. קבלתי את כספי חזרה.

# data[].attributes.headline
סער - אמיל והבלשים

# data[].attributes.subject
סער - אמיל והבלשים

# data[].attributes.body
משימה 1
הדמות שבחרתי: אמיל

ארבעה מאפיינים חיצוניים ואישויותיים:

מאפיינים אישויותיים:

שובב – "לאחר שיעור התעמלות בדשא שעל שפת הנהר, הלכו כתריסר מתלמידי הגימנסיה, ושמו כובע לבד ישן על ראש פסלו של הארכידוכס....אמיל , שהיטיב לצייר, והוא נאלץ לצבוע בעפרונות ציבעוניים את הפרצוף של הרוזן הגדול" עמוד 38

עני - “לאמיל כבר לא היה אבא. אבל כדי שיהיה להם מה לאכול וממה לשלם …. אמו עבדה ללא לאות.... הוא ראה איך היא מתאמצת כדי לא למנוע ממנו כל מה שילדים אחרים קיבלו מהוריהם.” עמוד 35

חברותי – אמיל גייס הרבה ילדים שעזרו לו במרדפו. “אמיל מרגיש הקלה... למצוא כמה חברים שבהתנדבות הופכים להיות חלק מן העניין, זו נחמה בכלל לא קטנה.” עמוד 76

מאפיין חיצוני:

לבוש חליפה כחולה. החליפה הכחולה היא החליפה הטובה היחידה של אמיל, כיוון שאין לו ולאימו כסף רב- “הנה ראשית לכל אמיל עצמו. בחליפת החג הכחולה שלו.” עמוד 19

# data[].attributes.headline
אורן בוקובזה-מסביב לעולם בשמונים יום

# data[].attributes.subject
אורן בוקובזה-מסביב לעולם בשמונים יום

# data[].attributes.body
פוסט 3
בשלב מסוים כשנמצא ליד הנוסע שלו אמר בקול מהוסה:
האם אפשר לדבר עם כבודו בגילוי לב מוחלט השבתי ובכן צפויה לנו סופת רוחות היא תבוא מדרום או מצפון?
שאלתי מדרום הבט זה טייפון שממשמש ובא טייפון דרומי מתאים לי כי הוא יהדוף אותנו בכיוון הנכון השבתי

פוסט 4

היכן אנו נמצאים? שאלתי בכפר קהלובי השיב הכרטיסן ואנו עוצרים כאן? בהחלט מסילת הברזל אינה גמורההכיצד היא אינה גמורה לא עדיין נותר קטע של כחמישים מילים להניח בין נקודה זה לאלהאבד שם מתחדשת מסילה

פוסט 5:
זו הייתה עצרת עפ זו לפחות הייתה המחשבה שעלתה בדעתו של פיקס והוא חלק אותה איתי אני סבור שטוב נעשה אדוני אם לא ניכנס לדוחק הזה רק צרות יכולות למוח מזה.

# data[].attributes.headline
אורן בוקובזה - מסביב לעולם בשמונים יום 

# data[].attributes.subject
אורן בוקובזה - מסביב לעולם בשמונים יום 

# data[].attributes.body
שאלה 3 (פוסט 1):
בעוד עשר דקות אנו יוצאים בדרכנו לדובר ולקאלה
מעין העוויה הסתמנה על פניו העגולות של הצרפתי ברור היה לו שלא שמע היטב, האדון נוסע שאל. כן השבתי אנו יוצאים למסע מסביב לעולם.

פוסט 2

עד שמונה כבר הכנתי את התיק הצנוע שהכיל את מלתחתי ואת זו של אדונו ואז רוחו עדיין נסערת יצאתי מחדרי סגרתי את הדלת בקפידה והצטרפתי אל מר פוג.

# data[].attributes.headline
גיל יאיר - אמיל והבלשים

# data[].attributes.subject
גיל יאיר - אמיל והבלשים

# data[].attributes.body
משימה 3, פוסט 5:

בסוף השבוע אירחנו את כל החבורה שעזרה לאמיל לתפוס את הגנב. זו הייתה ממש חגיגה. אמנם אני לא כל-כך הספקתי ליהנות ממנה, היות וכל רגע הייתי צריכה למזוג שוקו חם לאורחים. הקנקן היה גדול וכבד, והשוקו החם שרף לי את הידיים. אך כאשר טעמתי מעוגת התפוחים שאימא הכינה, גופי העייף התמלא באנרגיות חדשות (עמוד 148).

# data[].attributes.headline
גיל יאיר - אמיל והבלשים

# data[].attributes.subject
גיל יאיר - אמיל והבלשים

# data[].attributes.body
משימה 3, פוסט 4:

לפני כמה שעות, אמיל הגיע הביתה. ערכתי לכבודו את השולחן, יפה ומושקע יותר מהרגיל. בתור ארוחת צהריים, אכלנו את האוכל האהוב על אמיל, מקרוני עם נקניק. אמיל הסתער על האוכל, כאילו לא אכל כבר שבועות, וביקש תוספת לפחות שלוש פעמים. לאחר ששנינו פינינו את הצלחות מהשולחן, ירדתי עם אמיל לרחוב. כמו שציפיתי, אמיל התלהב מאוד מהאופנייים המבריקים, ורצה לנסות לרכוב עליהם. פחדתי שאמיל יעוף מהאופניים, ואני אאבד את בן-דודי היחיד, אז רצתי אחריו תוך כדי שאני מחזיקה במושב האופניים, בעת שרכב לאורך רחוב שומאן... לבסוף התעייפתי  לרוץ אחרי אמיל, אז הוריתי לו לרדת מהאופניים. אמיל ירד ואני התכוננתי להציג בפניו את המהלכים המדהימים שלי. תחילה
תירגלתי בפניו נסיעה במעגלים, ולאחר מכן הראיתי לו את המהלך האחרון שהמצאתי – נסיעה בשמיניות! אמיל צפה בי במבט מלא הערצה וקנאה. מאופן מבטו הבנתי שהוא משתוקק לדעת לרכוב כמוני, והתמלאתי גאווה בעצמי (עמודים 135-138).

# data[].attributes.headline
גיל יאיר - אמיל והבלשים

# data[].attributes.subject
גיל יאיר - אמיל והבלשים

# data[].attributes.body
משימה 3, פוסט 3:

לפני יומיים, כשסבתא הודיעה לי, שאמיל מגיע לבקר אצלנו, ושנלך לתחנת הרכבת לאסוף אותו, מיד ביקשתי לקחת איתי את האופניים. בתחילה סירבה סבתא, אבל לאחר כחצי שעה של תחנונים, היא נעתרה לי.

היום בבוקר, על אף שסבתא כבר הסכימה לפני יומיים שניקח איתנו את האופניים, היא לפתע שינתה את דעתה, וסירבה לכך. נעלבתי מאוד, והתחלתי לבכות. ידעתי שבכי זו החולשה של סבתא, ואכן בעקבות הבכי, סבתא התרככה מעט, ואמרה: "קחי אותם, פוני טפשוני!".

מאותו רגע ואילך אפף אותי מצב רוח טוב, קפצתי ושרתי לי שירים. חייכתי לעצמי בלי הפסקה, ודמיינתי בראשי את מבטו מלא ההערצה של אמיל, כשיראה אותי עם האופניים (עמוד 68).

# data[].attributes.headline
גיל יאיר - אמיל והבלשים

# data[].attributes.subject
גיל יאיר - אמיל והבלשים

# data[].attributes.body
משימה 3, פוסט 2:

היום רכבתי באופניים עד לכיכר נולנדורף, לפגוש את אמיל וחבריו.

הבאתי עמי קפה, ספל נקי וגם לחמניות חמאה.

כשהגעתי לכיכר ראיתי כל-כך הרבה ילדים, שזה נראה כמו קייטנה בעיצומה.

הצעתי לאמיל ולחבריו להתכבד בקפה ובלחמניות שהבאתי, אבל לצערי הידית בספל נשברה (אוף!).

החברים של אמיל החמיאו לי על האוכל הטעים, דבר שגרם לי להסמיק...

הפרופסור הסביר לי, שאלה סקרנים ששמעו על ציד הפושעים, ורצו לקחת בו חלק. הבנתי אותם. הרי גם אני שמעתי על הגנב, ומיד באתי כדי לקחת חלק במרדף (עמוד 110).

# data[].attributes.headline
גיל יאיר - אמיל והבלשים

# data[].attributes.subject
גיל יאיר - אמיל והבלשים

# data[].attributes.body
משימה 3, פוסט 1:

אתמול חבר של אמיל, שהציג את עצמו בשם בלויר, נתן לנו מכתב מאמיל.

אמיל כתב במכתב, שלא נדאג לו, אך הוא אינו יכול לספר דבר אודות מיקומו ופועלו. הוא כתב שזהו סוד רשמי.

מאוד נלחצתי.

קראתי את המכתב עוד חמש פעמים, כדי לבדוק בוודאות, שזהו אינו מכתב סתרים, ופתאום הבחנתי שהחבר של אמיל כבר הספיק לצאת מהבית.

רצתי למרתף, לקחתי את האופניים שלי, ורכבתי הכי מהר שיכולתי בעקבות בלויר.

למזלי, הוא לא הספיק להתקדם יותר מדי רחוק, והצלחתי לעצור אותו.

במשך מספר דקות, ניסיתי לשכנע אותו לגלות לי היכן נמצא אמיל, עד שנכנע, והסכים לגלות לי (עמוד 84).

# data[].attributes.headline
גיל יאיר - אמיל והבלשים

# data[].attributes.subject
גיל יאיר - אמיל והבלשים

# data[].attributes.body
משימה 1:

בחרתי בדמות פוני כובעוני.

פוני כובעוני היא ילדה ישירה ובוטה, שלא מתביישת להגיד את מה שהיא חושבת,  אפילו אם זה לא מנומס ועלול לפגוע בעומד מולה.

לדוגמה, כשפוני שאלה את המפקח למה הוא שמח שהיא מחכה לבן דודה אמיל,

המפקח לא ענה לה, ולכן כינתה אותו ללא בושה "ברנש דיי מגוחך" (עמוד 68).

דוגמה נוספת היא, כאשר פוני אמרה לסבתה, שהיא תרכוב בחזרה לתחנת הרכבת בדיוק בשעה שמונה, והוסיפה שאם אמיל "החמור", כך כינתה אותו, לא יופיע גם אז, הוא יקבל ממנה מכתב נזיפה חמור (עמוד 69).

מאפיין אישיותי נוסף שבולט אצל פוני כובעוני הוא רגישות ונטייה להיעלב, שהוא מאפיין שניתן להגדירו כעומד בניגוד למאפיין הקודם.

לפניכם כמה דוגמאות:

*כשפוני שאלה את מפקח התחנה שאלה ולא קיבלה מענה - היא נעלבה (עמוד 68).

*כאשר סבתה של פוני איימה עליה שאביה ייקח ממנה לתמיד את האופניים, אם תרכיב שוב את ארתור ציקלר, פוני נעלבה ואמרה:  "אוף. אסור לספר לכם כלום." (עמוד 70).

* "הם זינקו, רצו ודילגו דרך שער החצר. פוני כובעוני נשארה מאחור, לבדה, קצת פגועה." (עמוד 111).

לדעתי פוני כובעוני היא בעלת מבנה גוף רזה.

הסקתי זאת מכך שפוני מרבה לרכוב על אופניה, ואנשים שמרבים לרכוב על אופניים, הינם לרוב אנשים רזים או חטובים.

סיבה נוספת היא שגם אמיל מכנה את פוני רזה: "אם לא היית בת והיית רזה כמו חבל..." (עמוד 151).

מאפיין חיצוני נוסף אצל פוני כובעוני הוא מבנה גוף קצר ונמוך.

הסקתי זאת מכך שהשם "פוני כובעוני" מזכיר את השם של הדמות "אצבעוני", באופן שמרמז על היותה קטנטונת או נמוכת קומה.

בנוסף, פוני כובעוני היא ילדה חצופה ובוטה, ולעתים אנשים משתמשים בשפה בוטה כדי לפצות על היותם נמוכים, או כדי להסתיר חוסר בטחון עצמי.

# data[].attributes.headline
מיה כהן - הבכור לבית אב"י

# data[].attributes.subject
מיה כהן - הבכור לבית אב"י

# data[].attributes.body
פוסט 5:

אבא לקח אותי לרכבת הגדולה ביפו, אני הולך להיות הראשון שנוסע בה! אני כל כך מתרגש! אף

פעם לא הייתי ברכבת ולא ראיתי רכבת. כשהגענו הייתי ממש מופתע, לא הבנתי איך היא נוסעת

בלי סוסים! עלינו לרכבת, היא נסעה כל כך מהר! התרגשתי והתפעלתי מעוצמת הרוח שעוברת בשערי.

הרגשתי חופשי, כאילו הרוח מעיפה אותי איתה לכל מקום.

# data[].attributes.headline
ליה דהן הבכור לבית אב''י

# data[].attributes.subject
ליה דהן הבכור לבית אב''י

# data[].attributes.body
שאלה 1:בחרתי בדמות בן ציון.
מאפיינים חיצוניים:

# data[].attributes.headline
מיה כהן - הבכור לבית אב"י

# data[].attributes.subject
מיה כהן - הבכור לבית אב"י

# data[].attributes.body
פוסט 4:

הזמנתי את חבריי לביתי כדי לשחק כדורגל, אחרי כמה דקות התחילה מהומה וכולם צעקו אחד

על השני בכל מיני שפות, אך אף אחד לא דיבר עברית. הם התחילו ללכת מכות. האווירה נרגעה בכך

ששרנו את שיר "המרסיז", בצרפתית, שמסמל אחווה ושלום. באמצע השיר אבא שלי הגיע ופניו

היו זעופים, הוא לא הרשה לי לדבר צרפתית ובמיוחד לא לשיר בה. כולם ברחו, רק אני נשארתי. רעדתי מפחד וקפאתי במקום. הוא לקח אותי לחדר שלי, הוציא את החגורה שלו והיכה בי חזק 4

פעמים. התאפקתי לא לבכות, גופי כאב כל כך אך העלבון יותר.

אני רוצה להיות ילד רגיל, סתם ילד, שיכול לדבר באיזה שפות שהוא רוצה ולעשות מה שהוא רוצה!

# data[].attributes.headline
מיה כהן - הבכור לבית אב"י

# data[].attributes.subject
מיה כהן - הבכור לבית אב"י

# data[].attributes.body
פוסט 3:

אני כל כך רוצה להגיע הביתה! בית הספר עבר באיטיות והייתי כל כך עייף! יש מולי קבוצה של נערי

ישיבה חסונים. הנערים חסמו את דרכי, ניסיתי למצוא דרך להימלט אך לא הצלחתי, הם התחילו

לשיר ולרקוד סביבי, הם אמרו שאבא שלי בכלא, לא האמנתי להם אז קראתי להם שקרנים והם

התחילו להרביץ לי, לא ידעתי מה לעשות, התאפקתי לא לבכות וניסיתי להרביץ להם בחזרה, אבל

לא הצלחתי, הם היו רבים מדי. הם יהרגו אותי כמו שהרגו את מהיר, אני לא רוצה למות! חשבתי.

הכאב שאני מרגיש הוא בלתי נסבל; הם בועטים בי, סוטרים לי ונותנים לי אגרופים.

אני לא יכול יותר! די!
לא יכלתי לעשות כלום, פשוט כלום.

# data[].attributes.headline
מיה כהן - הבכור לבית אב"י

# data[].attributes.subject
מיה כהן - הבכור לבית אב"י

# data[].attributes.body
פוסט 2:

כשצפיתי על הרחוב מחלון חדרי, ראיתי אותה, את לאה. יושבת בגן ביתה ואוכלת עגבנייה. היא כל

כך יפה! הלוואי והיה לי את האומץ לגשת אליה! ואז, החלטתי, אני אגש אליה! עכשיו! בלי לחשוב! פשוט לגשת אליה ולדבר איתה! הרי, מה כבר יכול לקרות? הלכתי לשבת לידה, היא הציגה את

עצמה ואני הצגתי את עצמי, התחלנו לדבר ואז שאלתי אותה אם היא רוצה שנהיה חברים... היא

הסכימה במבוכה וחייכה. אני כל כך מאושר עכשיו!!!!

# data[].attributes.headline
מיה כהן - הבכור לבית אב"י

# data[].attributes.subject
מיה כהן - הבכור לבית אב"י

# data[].attributes.body
שאלה 3: נכנסתי לנעלי הדמות בן ציון.

פוסט 1:

אני ולוליק מפליגים בים עכשיו, הוא הסביר לי שאסור להפליג רחוק מפני שסערה מתקרבת, משהו בפניו של לוליק הראה דאגה אבל אני בטוח שהוא יודע מה הוא עושה, הרי הוא מכיר את הים טוב.

בלי ששמתי לב, רוח התחילה לנשוב והגלים התחילו להתרומם, האמת, זה היה כיף! פתאום, החל

לרדת גשם והשמיים נהיו אפורים, באותו רגע התחלתי לפחד. גל גדול הציף אותנו ושבר את התורן,

התורן פגע בלוליק. נלחצתי ממש, לא ידעתי מה לעשות! התחלתי לחשוב על המוות, על הסיכויים

שלי לטביעה. אבו חמיס בא להציל אותנו עם ספינתו, מהרגע שעליתי על הספינה איני זוכר שום דבר מפני

שאיבדתי הכרה.

# data[].attributes.headline
מיה כהן - הבכור לבית אב"י

# data[].attributes.subject
מיה כהן - הבכור לבית אב"י

# data[].attributes.body
שאלה 1: בחרתי בדמות בן ציון.

מאפיינים חיצוניים:                      חסון – "חסון ותמיר היה צועד ברחובות."

עיניים בצבע תכלת ואפור – "נאה היה בן ציון בחליפתו הכהה ובשערו הבהיר ובעיניו התכולות – האפורות"

מאפיינים אישיותיים:
ביישן – "שעות ארוכות היה מערער בה, אבל התבייש לפנות אליה ולשפוך את ליבו לפניה."

מהיר תפישה– "הילד החביב, מהיר התפישה ויפה התואר, כבש את ליבם של כל באי הבית."

# data[].attributes.headline
נועם סרור - אמיל והבלשים           

# data[].attributes.subject
נועם סרור - אמיל והבלשים           

# data[].attributes.body
משימה 3

נכנסתי לנעליו של גוסטב

פוסט 1

"הי, בן אדם, היום פגשתי בתחנת הרכבת מישהו שהתחבא ושאלתי אותו מה הוא עושה?

הוא אמר לי, שהוא במרדף אחר גנב שגנב לו את הכסף ברכבת. החלטתי לעזור לו לתפוס את

הגנב הזה רצתי בכל העיר וצפרתי כדי לגייס כמה חברים. אתם יכולים להיות בטוחים שניתפוס אותו."

פוסט 2

"הי,בן אדם,  היום רדפנו אחרי האיש במיגבעת הנוקשה במורד רחוב קליסט תוך שלוש דקות הוא כבר היה מוקף, כשרדפנו אחריו,  אמיל ביקש שאצעד לפניו כדי שהאיש במיגבעת הנוקשה לא יזהה אותו. לבסוף הגענו לבנק האיש ניכנס לבנק אני והפרופסור ניכנסנו אחריו, אמיל חיכה לסימן כדי להיכנס ואז כשניגש הגנב לדלפק, הפרופסור צעק לבנקאי שהכסף הזה גנוב, אתה לא מאמין, הפקידים הפסיקו את עבודתם מרוב סקרנות"

פוסט 3

"הי, בן אדם, היום ניכנסתי למלון כדי לדבר עם נער המעלית כדי לברר איפה מתגורר האיש עם המגבעת הנוקשה. אני מספר לו את הסיפור, עושה לו קריץ קרוץ והוא מציע לי זוג מדים נוסף ולהיות בעצמי נער מעלית שני. אז גיליתי שהאיש במגבעת הנוקשה מתגורר בחדר 61."

פוסט 4

בן אדם, איזה רמאי! הגנב הזה כל הזמן מחליף שמות, בהתחלה קראו לו גרודיס, אחר כך מילר, ועכשיו קוראים לו קיסלינג! מת לדעת מה שמו האמיתי!

פוסט 5

" אתם חייבים לשמוע איזו מסיבה עשינו! אמיל קיבל פרס של 1000 מארק ואנחנו חגגנו אצל אמיל בבית, אצל הדודה מרתה, היא אפתה עוגת תפוחים, כולם היו שם, הפרופסור, אמיל, קרומביגל, גרולד, פרידריך וכל השאר, כמעט לא הספיקו הכסאות."

# data[].attributes.headline
אורי בן יעקב אמיל והבלשים משימה 3

# data[].attributes.subject
אורי בן יעקב אמיל והבלשים משימה 3

# data[].attributes.body
פוסט 5
הפרופסור אמר שכספו שהגנב רוצה להפקיד הוא גנוב,הפקיד היה בשוק.כולם הפנו את מבטם להתרחשות שקרתה.הפרופסור הסביר:הכסף לא שייך לאדון הוא גנב אותו מחבר שלי (אני) והוא רוצה להחליף את השטרות כדי שלא יהיו הוכחות.חוצפה שכזו לא ראיתי בחיי.הפרופסור נתן אגרוף לאדון בבטן והעיף אותו על הדלפק.באותה השנייה אני ועוד חבורת נערים נכנסנו והקפנו את האדון

# data[].attributes.headline
נועם סרור - אמיל והבלשים   שם: נועם סרורשאלה 1 אמיל: מאפיינים אישיות של אמילאמיץ – "אמיל הרים שוב את המזוודה, ובריצה שפופה חלף מעבר לדלת ולרוחב האולם, מצא דלת יציאה אחרת, יצא לרחוב והגיע לקרון השני בדיוק כשהחלה החשמלית לצאת לדרכה. הוא הטיל את המזוודה לקרון, טיפס אחריה, הדף אותה לפינה, וכשנעמד לצידה נשם לרוחה. זהו, את זה עברנו"רגיש – "הוא בכה בגלל הכסף והוא בכה בגלל אמא שלו, מי שלא מבין את זה, גיבור ככל שיהיה, אי אפשר לעזור לו. אמיל ידע כיצד אימו עבדה במשך חודשים בפרך על מנת לחסוך את המאה ארבעים מארק בשביל הסבתא וכדי לשלוח אותו לברלין"עקשן – אמיל לא מפסיק לנסות דברים "איפה הוא ראה את המיגבעת הנוקשה! הנער דילג בין אנשים, דחף מישהו במיזוודה, ורץ הלאה. ההמון נעשה דחוס יותר וקשה למעבר"חרוץ – "אמיל היה ילד לדוגמא, הוא אהב את אימו והוא היה מת מבושה לו היה מתעצל בשעה שהיא עבדה, חישבה חישובים ושוב עבדה."

# data[].attributes.subject
נועם סרור - אמיל והבלשים   שם: נועם סרורשאלה 1 אמיל: מאפיינים אישיות של אמילאמיץ – "אמיל הרים שוב את המזוודה, ובריצה שפופה חלף מעבר לדלת ולרוחב האולם, מצא דלת יציאה אחרת, יצא לרחוב והגיע לקרון השני בדיוק כשהחלה החשמלית לצאת לדרכה. הוא הטיל את המזוודה לקרון, טיפס אחריה, הדף אותה לפינה, וכשנעמד לצידה נשם לרוחה. זהו, את זה עברנו"רגיש – "הוא בכה בגלל הכסף והוא בכה בגלל אמא שלו, מי שלא מבין את זה, גיבור ככל שיהיה, אי אפשר לעזור לו. אמיל ידע כיצד אימו עבדה במשך חודשים בפרך על מנת לחסוך את המאה ארבעים מארק בשביל הסבתא וכדי לשלוח אותו לברלין"עקשן – אמיל לא מפסיק לנסות דברים "איפה הוא ראה את המיגבעת הנוקשה! הנער דילג בין אנשים, דחף מישהו במיזוודה, ורץ הלאה. ההמון נעשה דחוס יותר וקשה למעבר"חרוץ – "אמיל היה ילד לדוגמא, הוא אהב את אימו והוא היה מת מבושה לו היה מתעצל בשעה שהיא עבדה, חישבה חישובים ושוב עבדה."

# data[].attributes.headline
אבישג ונטורה - האי ברחוב הציפורים

# data[].attributes.subject
אבישג ונטורה - האי ברחוב הציפורים

# data[].attributes.body
שאלה 1
אני בחרתי באלכס
מאפיין אישיותי1: אמיץ
"תסתלק, איים אליי הגבר באגרופו. לא אמרתי כלום. המשכתי לעקוב אחריהם ורק שמרתי מרחק....." "לא פחדתי. שיהרוג אותי, חשבתי....."
מאפיין אישיותי 2: פזיז
עד הבית הפינתי הראשון הכרתי כבר את הדרך היטב והלכתי במהירות ובחוסר זהירות".
מאפיין אישיותי 2: נאמן לאביו
"אני לא יכול להשאר כאן.... עלי לחזור למקום שאני מחכה לאבי"
מאפיין חיצוני: רזה
בבית ההרוס יש פירצה המובילה למערכת המרתפים. פרצה מאוד צרה".

# data[].attributes.headline
אורי בן יעקב אמיל והבלשים משימה 3

# data[].attributes.subject
אורי בן יעקב אמיל והבלשים משימה 3

# data[].attributes.body
פוסט 3
יותר מכל רציתי לרוץ לעבר הברנש,לעמוד בפניו ולצעוק:את הכסף!!!
ושהוא יגיד:ברצון נערי הטוב,הנה כספך.אני מבטיח לא לעשות זאת שוב.
העניין לא היה פשוט בכלל.
כרגע הדבר החשוב ביותר היה שלא אאבד קשר עין עם האיש.
התחבתי מאחורי אשה שמנה שהלכה לפניי,והצצתי פעם שמאלה ופעם ימינה כדי שאני יראה עם הוא עדיין בסביבה ולא נמלט בריצה.
בינתיים הוא הגיע לפתח תחנת הרכבת,נעצר,וסקר את האנשים מסביבו,כאילו הוא מחפש מישהו.

# data[].attributes.headline
אורי בן יעקב אמיל והבלשים משימה3 

# data[].attributes.subject
אורי בן יעקב אמיל והבלשים משימה3 

# data[].attributes.body
פוסט 2
ברגע שהתעוררתי,הרכבת החלה לנוע שוב.בזמן שישנתי נפלתי מהספסל ,התעוררתי על הרצפה ,הייתי מבוהל מאוד ושכחתי איפה אני נמצא.
לבי פעם כמו פטיש.
לאט לאט נזכרתי,נסעתי לברלין ונרדמתי בדיוק כמו האיש במגבעת הנוקשה.
לפתע הזדקפתי והבנתי שהאיש במגבעת הנוקשה נעלם,רעדתי מפחד.
לא העזתי למשש את עצמי.יתכן שהכל בסדר והכסף יגיע בשלום לסבתא.
הושטתי את ידי ונגעתי בכיסי הימני הפנימי.
כיסי היה ריק! הכסף נעלם!הגרוע מכל קרה.

# data[].attributes.headline
אורי בן יעקב אמיל והבלשים משימה3 

# data[].attributes.subject
אורי בן יעקב אמיל והבלשים משימה3 

# data[].attributes.body
פוסט 1
נכנסתי לאוטובוס.
שאלתי בנימוס אם נשאר מקום פנוי ואמרו לי שיש מקום.
מולי ישבה אישה שמנה שאמרה לשכנה:"כבר קשה למצוא היום ילדים כאלה מנומסים.
מששתי את כיסי הימני ולא נרגעתי עד ששמעתי את המעטפה מרשרשת.
עד כה רוכבי הקרון נראו לי אנשים בסדר.
מולי ישב גבר מתנשף,אישה שסרגה בסמוך לחלון ולידי ישב איש במגבעת נוקשה וקרא עיתון.
פתאום האיש במגבעת הנוקשה הציע לי שוקולד,שאלתי"אם יותר לי"ולקחתי את השוקולד.
מיד לאחר מכן הסרתי את כובעי והצגתי את עצמי.
אחר כך האיש הציג את עצמו בפניי.

# data[].attributes.headline
בן פלד- מבצע מנהטן 

# data[].attributes.subject
בן פלד- מבצע מנהטן 

# data[].attributes.body
שאלה 3- פוסט 3
המקרה השלישי אותו אתאר הוא שחנן גיא ונועם בפתח המלון בו אבו אשיר מתגורר.

אמרתי לגיא שפשוט יעשה מה שאני אומר וזהו! ב 07:53 כדאי שארד למטה. הגעתי למלון בשמונה בדייקנות של לוחמים מנוסים והופיעה מולי השלישיה בפתח המלון מיהרתי לעברם ואמרתי לגיא ולנועם להעלם מיד מהלובי! ביקשתי מהם לחכות בחדר המדגרות לי פתח הקומה ה 36, עד שיקבלו את האות לפעול

# data[].attributes.headline
בן פלד- מבצע מנהטן

# data[].attributes.subject
בן פלד- מבצע מנהטן

# data[].attributes.body
שאלה 3- פוסט 2
המקרה השני אותו אתאר הוא פחדו של חנן מעבודת האמריקאים.

לא רציתי להסביר לגיא את האמת, לא רציתי לגלות לו שאני לא סומך על האמריקאים... אם הם יעשו משהו טיפשי שיעורר חשד באבו בשיר הוא עלול פשוט או למחוק מיד את כל מה שיש לו על המחשב או פשוט לזרוק אותו לנהר!! ואז.. פשוט לא יהיה לנו שום טעם להמשיך לעקוב אחרי מחשבו.

# data[].attributes.headline
בן פלד-מבצע מנהטן 

# data[].attributes.subject
בן פלד-מבצע מנהטן 

# data[].attributes.body
שאלה 3 פוסט 1
בחרתי בדמות חנן והמקרה הראשון שאותו אתאר הוא חלומו של חנן על חטיפת שחר ומאיה.

קמתי בבוקר מרוב בהלה כששמעתי את השעון המעורר. חלמתי חלום נורא ואיום! זה היה אבו בשיר! הוא חטף את שחר ומאיה!!! זה היה פשוט נורא! בחלום, התאומים היו בדירה שלי בתל-אביב בדיוק כמו שאני הכי אוהב לראות אותם. ועכשיו, בחלום שלי פתאום צץ איכשהו אבו בשיר אצלי בסלון בתל אביב!! ולפני שבכלל הפסקתי להבין מה קרה הוא חטף את שני הילדים!!!!!!!!! השלווה שלי והורגע התחלפו בזעזוע ופחד עצום. בדיוק ברגע הזה, התעוררתי!

# data[].attributes.headline
אורי בן יעקב אמיל והבלשים משימה 3

# data[].attributes.subject
אורי בן יעקב אמיל והבלשים משימה 3

# data[].attributes.body
פוסט4
בשעה שנסעתי בחשמלית מספר 177 לאורך שדרת קיזר בלי שידעתי לאן,חכו לי סבתי ופוני בת דודתי בתחנת הרכבת פרידריכשטרסה.
הן נצבו ליד דוכן הפרחים כמו שהסכמנו והביטו ללא הרף בשעון.אנשים רבים חלפו על פניהם עם מזוודות,תיבות מסע,קופסאות קרטון,ארנקי עור וזרי פרחים,אבל לא הייתי ביניהם.
בהתחלה היה להן מצב רוח טוב ולאחר מכן התחילו לדאוג וסבתא שלחה את פוני לברר במודיעין איפה אני.

# data[].attributes.headline
אורי בן יעקב-אמיל והבלשים

# data[].attributes.subject
אורי בן יעקב-אמיל והבלשים

# data[].attributes.body
משימה 1
הדמות שבחרתי היא : אמיל
מאפיין חיצוני-אמיל אוהב ללבוש חליפות רגילות ולא מכובדות."הנה ראשית לכל אמיל עצמו . בחליפת החג הכחולה שלו . הוא לובש אותה באי חשק ורק שהוא מוכרח".
מאפיין פנימי-אמיל אוהב לעזור לאמו."לעיתים היא חולה,ואז אמיל מטגן עבורו ועבורה ביצי עין".
מאפיין פנימי-אמיל  לא אוהב לקבל דברים שהוא יודע שמישהו אחר צריך אותם יותר ממנו."הוציא את שלושת השטרות מהכיס ונתנן לסבתו 120 מרקים ואמר "הנה הכסף, סבתא"....החזירה לו שטר של 20 מרק ואמרה לו " זה בשבילך". "לא, זה לא בא בחשבון, הרי יש לי בכיס עוד 20 מרק שקיבלתי מאמא".
מאפיין פנימי- אמיל מאוד זהיר. "עכשיו כדאי שנעשה מועצת מלחמה, הציע אמיל. אבל לא כאן. המקום יותר מדי בולט".

# data[].attributes.headline
נונימי/ת פחות 

# data[].attributes.body
נונימי/ת פחות 

# data[].attributes.headline
עמרי גולן -האי ברחוב הציפורים 

# data[].attributes.subject
עמרי גולן -האי ברחוב הציפורים 

# data[].attributes.body
שאלה -3
פוסט 4

ראיתי את אבי משמן מוציא ומכניס את הכדורים מהמחסנית הוא ניסה להסתיר את זה אבל לא הצליח,
ומאז הוא כל הזמן עוזר לי לשמן את האקדח  להוציא את הכדורים מהמחסנית להכניס למחסנית ולכוון.
היינו  מכינים מטרות עם חור באמצע משאריות של עץ
אבא שלי היה שם עין בתוכו אני היית מכון עם האקדח ואומר פווו
והוא היה אומר עם זה היה פוגע במטרה או לא.

# data[].attributes.headline
עמרי גולן -האי ברחוב הציפורים

# data[].attributes.subject
עמרי גולן -האי ברחוב הציפורים

# data[].attributes.body
שאלה -3
פוסט 4

שלכתי את שלג שיחפש אוכל הוא מצא מאגר אוכל מוחבא ישר התחלנו לאכול מהר, פתאום אנחנו מתחילים לשמוע צעדים כבדים ישר קראתי לשלג והתחבאתי מאחורי השולחן, זאתי הייתה משפחה יהודיה שחיפשה אוכל הם היו 2 מבוגרים וילדה.
ישר שנכנסו לחדר שהיה את המחבוא הם הריחו את הריח של האוכל, ישר הלכתי לנסות לקחת את האוכל ולברוח, תפסתי את האוכל וישר הם ראו אותי בורח עפ האוכל הם תפסו אותי ולקחו לי את האוכל ישר אתחלתי לריב איתם והצלחתי להפיל אוכל מהשקית לקחתי את זה וברחתי

# data[].attributes.headline
עמרי גולן -האי ברחוב הציפורים

# data[].attributes.subject
עמרי גולן -האי ברחוב הציפורים

# data[].attributes.body
שאלה -3
פוסט 3

שמעתי צעדים זה היה נשמע לי כמו שני אנשים מבוגרים ישר איך ששמעתי חשבתי שזה היה אביו וישר הסתכלתי דרך חריצים לראות עם זה אבא שלי,זה היה איש עם מדים מכבי אש ועוד שוטר גרמני ולכן ישר רצתי למחבוא ואז התחלתי לשמוע מה הם מדברים וזה היה נשמע לי כמו עברית,עזרתי אומץ והלכתי לבדוק מי זה היה ולהפתעתי הטובה זה היה אביו וחבר שלו שלא ידעתי מי זה אבל אבא שלי אמר לי לבטוח בו.

# data[].attributes.headline
עמרי גולן-האי ברחוב הציפורים

# data[].attributes.subject
עמרי גולן-האי ברחוב הציפורים

# data[].attributes.body
שאלה -3
פוסט 2

שמעתי צעקות קריאה לעזרה מילדה התחלתי לחפש מאיה הרעש הזה מגיע ומסתבר שזאתי הייתה הילדה של המשפחה שרבתי עם האבא, בחור מגודל מנסה לגנוב לה את האוכל כאשר ההורים שלה הלכו לחפש אוכל.
ישר בלי לחשוב פעמיים הוצאתי את האקדח והזהרתי את הבנאדם שעם הוא ממשיך אז אני יורה והוא ישר ברח מהשכונה ולא חזר.

# data[].attributes.headline
עמרי גולן- האי ברחוב הציפורים

# data[].attributes.subject
עמרי גולן- האי ברחוב הציפורים

# data[].attributes.body
שאלה 3

פוסט 1

ברגע זה ממש היו יריות בחוץ,  חשבתי לעצמי מאיפה זה מגיע בגלל שזה סנקרן אותי ממש אז אני החלטתי להציץ דרך החריץ של החלון, פתאום מתחילים לשמוע מאיפה הרעש של היריות מגיע זה הגיע מהגטו היה שמה מרד ולכן היו המון צעקות ויריות.
אני התלבתי עם לצאת לשמה לראות מה קורה או לעזור במרד עם האקדח ולבסוף הגעתי להחלטה שלא שווה לסכן את חיי בשביל משהו שלא בתוך יצליח.

# data[].attributes.headline
ים אוסדון - האי ברחוב הציפורים

# data[].attributes.subject
ים אוסדון - האי ברחוב הציפורים

# data[].attributes.body
-          רשומה 4 : " לאחר שאספתי מהבתים העזובים תחבושות ותרופות מצאתי מחסן קטן ובו כלי עבודה, ארזתי מסור ועוד כמה כלים ויצאתי לדרך. בדרכי חזרה שמעתי צעקה של ילדה לאביה, וראיתי איש מגודל אוחז בזרועה של הילדה. לא חשבתי פעמיים, הוצאתי את האקדח, יריתי וצעקתי בקול עבה – עזוב אותה, נבהלתי כל כך זה באמת ירה".

# data[].attributes.headline
ים אוסדון - האי ברחוב הציפורים

# data[].attributes.subject
ים אוסדון - האי ברחוב הציפורים

# data[].attributes.body
-          רשומה 3: "בזמן ששיפרתי את תנאי מקום המחבוא הפעלתי המון כוח ומחשבה. סיימתי מהעבודה והייתי עייף מאוד, אולי בגלל הטיפוס על הסולם הלוך ושוב עם כובד החפצים ואולי בגלל שאימצתי את מוחי כל כך".

# data[].attributes.headline
ים אוסדון - האי ברחוב הציפורים 

# data[].attributes.subject
ים אוסדון - האי ברחוב הציפורים 

# data[].attributes.body
-          רשומה 2: לאורך כל הדרך ליוו אותי השיעורים לחיים שקיבלתי מאמא, אבא וברוך. תמיד ליוו אותי אותם משפטים כמו : " כשאתה מוצא לך מקום מחבוא, תדאג תמיד שיהיה לך יציאת חירום". "אם אתה אדם חכם תוכל לדעת מתי לנהוג כך או כך". משפטים אלה הנחו אותי איך לפעול כשעמדתי בפניי החלטות חשובות.

# data[].attributes.headline
ים אוסדון - האי ברחוב הציפורים

# data[].attributes.subject
ים אוסדון - האי ברחוב הציפורים

# data[].attributes.body
3.      הדמות שבחרתי היא אלכס –

-          רשומה 1: "נעלבתי כל כך ממשפחת גרין לא פתחו את דלת הבונקר למרות שעשיתי את קוד הצופן כמו שתוכנן. גם כשפתחו כבר את הדלת הגיבו בכעס ואפילו אב המשפחה הרים עליי את ידו. לא ויתרתי ובעקשנותי הטחתי בהם שהם לקחו לנו את האוכל. לקחתי את מעט האוכל שנתנו לי והמשכתי בדרכי על המחבוא".

# data[].attributes.headline
ים אוסדון - האי ברחוב הציפורים

# data[].attributes.subject
ים אוסדון - האי ברחוב הציפורים

# data[].attributes.body
1.      הדמות – אלכס

-          חכם – "אשיג כלי עבודה מאחד הבתים ואנסר עצים לעשות מהם את שלבי הסולם"

-          אמיץ – " לא חשבתי פעמיים, הוצאתי את האקדח דרכתי ושחררתי את הניצרה"

-          מגלה תושייה – "החלטתי להסתכן ולעשות לי מחבוא של ממש"

-          אחראי – " חכה בחורבות של בית מספר 78 שבוע, חודש, אפילו שנה שלמה כך אמר וזה מה שעליי לעשות".

בזכות האמונה שאביו יחזור הוא לא מוותר ובזכות חוכמתו הוא שורד ומכין לעצמו מחבוא, מזון ומקום לינה. בזמן שהרגיש בודד ורצה לדבר עם מישהו, הוא דיבר עם העכבר שלו שלג. אלכס התייחס לשלג כאילו הוא בן אדם וסיפר לו את כל סודותיו. עם כל זה שאלכס הוא ילד קטן הוא התגבר על כל הקשיים שעמדו בדרכו ולא פחד וגם כשהיה לו קשה הוא קיטר ולא ויתר ובסופו של דבר הוא הצליח לשרוד את המלחמה.

# data[].attributes.headline
תמר איזנשטדט - הבכור לבית אב"י

# data[].attributes.subject
תמר איזנשטדט - הבכור לבית אב"י

# data[].attributes.body
שאלה 3 (פוסט 5):
כמה שהוא התרגש היום. הבן שלי, הבכור והמתוק. הלבשתי אותו בבגדיו החגיגיים וחשתי עד כמה הוא רועד מהתרגשות. הלכנו יחד אל בית הספר, נכנסנו דרך מסדרון ארוך וצר. פגשנו בדרך את האדון ניסים בכר, מנהל בית הספר וחברו של בעלי. זה היום הראשון של הלימודים עבור בן ציון שלי! לאחר שעזבתי אותו שם, לא הפסקתי לחשוב עליו בתוך הכיתה. בהפסקה. איך הוא מרגיש? האם טוב לו שם? האם פגש כבר חברים חדשים? מחכה כבר שיגיע סוף היום ואוכל לשוחח איתו על מה שעבר.

# data[].attributes.headline
תמר איזנשטדט - הבכור לבית אב"י

# data[].attributes.subject
תמר איזנשטדט - הבכור לבית אב"י

# data[].attributes.body
שאלה 3 (פוסט 4):
כמה חבל שזה מה שהוא חושב על אבא שלו. אני בטוחה שאם אני אספר לו את סיפור חייו, את כל מה שהוא עבר עד היום, הוא יחשוב עליו אחרת. הוא לא יודע כמה קשיים עבר. הוא לא מבין כמה מהמורות הוא פגש בדרך. כל האירועים הללו הפכו את אליעזר שלי למי שהוא, אבל מתחת לדמות המחוספסת והקשה, מסתתר האהוב שלי, האי שאני כל כך אוהבת ומעריצה

# data[].attributes.headline
תמר איזנשטדט - הבכור לבית אב"י

# data[].attributes.subject
תמר איזנשטדט - הבכור לבית אב"י

# data[].attributes.body
שאלה 3 (פוסט 3)
הדופק שלי רץ , ליבי פועם בחוזקה. אלוהים שומר על הילד הזה, לא מאמינה למה שראיתי. פחד אלוהים. הילד צוהל ושמח משחק לו על הרצפה עם נחש אימתני, אשר בין רגע יכול לפגוע בבני הקט והחמוד ולהכיש אותו, לתקוע את שיניו הארסיות בבשרו הרך והעדין. מזל גדול שיחק לנו היום. הנחש המפחיד ברח לו באמצע ולא הצליח לבצע את זממו.

# data[].attributes.headline
תמר איזנשטדט - הבכור לבית אב"י

# data[].attributes.subject
תמר איזנשטדט - הבכור לבית אב"י

# data[].attributes.body
שאלה 3 (פוסט 2):
אני כל כך דואגת לו, בני היקר, בן ציון. ליבי נשבר מצער ורחמים על שהוא מנסה לרכוש חברות, אך זה לא הגיוני שכך הוא מחלק לילדים את חפציו וארוחותיו. אין אנחנו משופעים בכסף, החפצים והמזון הם עבורנו ואינם לחלוקה. יהיה עליו להבין שחברות לא נקנית ברכוש ומי שירצה להיות חברו יצטרך להיות מי שרוצה בחברתו, אוהב אותו ושמח לחלוק את זמנו יחד איתו.

# data[].attributes.headline
תמר איזנשטדט - הבכור לבית אב"י

# data[].attributes.subject
תמר איזנשטדט - הבכור לבית אב"י

# data[].attributes.body
שאלה 3 (פוסט 1):
אוי....אני כל כך חלשה. כל גופי כואב ודואב. המחשבות מתרוצצות בראשי ללא הרף. מה יהיה על ילדי הקטנים ובעלי היקר, אהובי, כשלא אהיה יותר בן החיים. עליי לדאוג להם. הדבר הכי טוב שאני יכולה לעשות זה להביא לכאן, לארץ ישראל, את פולה אחותי היקרה שדאג לילדי ולבעלי. היא תהיה כמו אמא עבורם. היא תדאג ותטפל בהם. אני בטוחה.

# data[].attributes.headline
תמר איזנשטדט - הבכור לבית אב"י

# data[].attributes.subject
תמר איזנשטדט - הבכור לבית אב"י

# data[].attributes.body
שאלה 1
מאפיינים(דבורה)
מאפיינים חיצוניים:

1) מראה דבורה לאחר לידת עטרה היה חיוור וחולה וניכר כי חלה הרעה במצב בריאותה : "היא השתעלה, ירקה דם. גופה נחלש, עיניה היו שקועות בחוריהן ופניה חיוורים וצנומים". (ע"מ 118).
2) המראה החיצוני של דבורה מצביע על שבריריותה: "בן ציון הביט באימו החיוורת, שעכשיו רעדה כולה כאחוזת קדחת. כן צדקו הילדים, היא באמת הזקינה. פניה חרושי קמטים ושיבה זרקה בשערה השחור והיפה. כל האומץ שאזר כדי להתייצב מול אביו לא עמד לו מול אמו החלשה והשברירית" (ע"מ 110).

מאפיינים אישיותיים:

1) אם מסורה ואיכפתית שדואגת בכל ליבה לילדיה: "ואולם בבוקר השני לחרם, החליט בן יהודה לשלוח את בנו לבית הספר. "אל נא" - התחננה דבורה "יפגעו בו". (ע"מ 84).
2) רגישה ואחראית, "קוראת את המפה" ומבינה נפש אדם: "זה הסוף...אני..." מלמלה דבורה. "אליעזר...תביא במקומי את פולה אחותי...היא תהיה לך אישה טובה...אם לילדי...אליעזר..." (ע"מ 122).

# data[].attributes.headline
עומר בראל-אמיל והבלשים

# data[].attributes.subject
עומר בראל-אמיל והבלשים

# data[].attributes.body
משימה 1- מאפיינים(גוסטב)

מאפיינים אישיותיים:

חבר טוב: "תפסיק לקשקש. הרי ברור שאני משתתף אתך בעניין. קוראים לי גוסטב".(עמוד 74)

מוכר ומקובל: "כל הילדים בשכונה מכירים אותו ומתייחסים אליו כאילו הוא הנשיא שלהם"(עמוד 25)

לב טוב: "יש לו לב טוב יחסית..."(עמוד 25)

מאפיינים חיצוניים:

מסתובב עם צופר יד: "אחרת היית יודע שאני מסתובב עם צופר יד בכיס".(עמוד 72)

בעל שרירים: "קוראים לו גוסטב ובהתעמלות יש לו 'טוב מאוד'."

# data[].attributes.headline
בן פלד-מבצע מנהטן

# data[].attributes.subject
בן פלד-מבצע מנהטן

# data[].attributes.headline
טליה דהן-מסביב לעולם בשמונים יום

# data[].attributes.subject
טליה דהן-מסביב לעולם בשמונים יום

# data[].attributes.body
שאלה 1
התכונות של פיליאס פוג
תכונות חיצוניות:
1. בלונדיני-"שיער ראשו ופאות לחייו בלונדיניים,מצחו ישר ללא סימני קמטים בצדעיים,ופניו נוטות לחיוורון ולא לאדמומיות."
תכונות אישיותיות:
1.צנוע- "הבית שבסאוויל רו,גם אם לא היה מפואר, היה נ
2.עשיר:"האם פיליאס היה איש עשיר ?, ללא כל ספק."
3. נדיב-

# data[].attributes.body
אמיל והבלשים: שאלה 3 פוסט חמישי
אני מחזיר לעצמי את הכסף!
תפסנו את הגנב, הגנב הכחיש שגנב את הכסף, והכריח אותי להוכיח שהוא גנב את הכסף. אמרתיבקול רם "את הכסף הזה בדיוק רצית להביא לפקיד שיחליף לך אותו, כדי שלא ידעו שהכסף גנוב" הגנב אמר שזה לא אומר כלום. חשבתי וחשבתי איך להוכיח את טענתי ובסוף נזכרתי - הסיכה התקועה בכסף עשתה בו חור! אמרתי "שמתי לעצמי את הכסף בכיס עם סיכה. בשטרות האלה חייב להיות חור! הגנב נתן לשוטר את השטרות, השוטר בדק, ואמר שצדקתי - הגנס הוא באמת גנב. שמחתי וקפצתי מרוב שמחה!!!

# data[].attributes.body
אמיל והבלשים: שאלה 3 פוסט רביעי
אני, גוסטב והחברים מתכנסים
ישבנו על שני ספסלי עץ לבנים, אחד החברים של גוסטב נראה שהוא חיכה ליום הזה. הוא סיפר לנו מה התוכניות שלו: נצטרך להתפצל, צריכים מידע טלפוני והוא שאל למי יש טלפון בבית. 12 ילדים הצביעו. הוא שאל ולמי יש את ההורים הכי שפויים?  אחד אמר "אני מניח שלי" מספר הטלפון שי הוא בווריה 0579. מי שמוצא משהו חריג שיתקשר אליו. אמרתי להם שצריך גם לאכול, הפרופסור אמר לכמה ילדים ללכת להביא אוכל,

# data[].attributes.body
אמיל והבלשים: שאלה 3 פוסט שלישי:
רגע הפגישה עם גוסטב
במרדף אחרי גירונדיס ברחוב טראוטנאו פינת שדרות קייזר ירד האיש עם המגבעת מהחשמלית. הסתכלתי עליו. האיש הלך לבית קפה ואני אחריו. נהגתי בזהירות ובדקתי את הסביבה. בפינה גיליתי קיוסק של עיתונים ומיד הסתתרתי מאחוריו. שמעתי צפצוף חזק ביותר מאחורי! זה היה גוסטב! התחלנו לדבר ומשם לכאן סיפרתי לו שאני עוקב אחרי גירונדיס כי הוא גנב לי כסף. גוסטב מיד רצה לעזור לי ואמר לי "אני חוזר עוד מעט ואיתי המון המון חברים" אחרי כמה דקות גוסטב הגיע עם חבריו והתחלנו בתוכנית לתפיסת הגנב.

# data[].attributes.body
אמיל והבלשים: שאלה 3 פוסט שני
אני יוצא לדרך
התרגשתי לצאת לדרך אל ברלין כי שם אפגוש את המשפחה שלי. אבל הייתי עצוב שאני עוזב את אמא שלי. לפני כן הייתי עוזר לאמא שלי במספרה שלה לחפוף ראשים, אני חושב שהעבודה במספרה תחסר לי למרות שאני לא מקבל על זה כסף. שמתי על עצמי חליפה, החלפתי לעצמי שרוכים בנעליים כדי להראות מכובד. חיכיתי כבר לרגע להביא לסבתא שלי את זר הפרחים ואת 140 מרק. חיבקתי את אמא שלי ונכנסתי לרכבת...

# data[].attributes.body
אמיל והבלשים: שאלה 3 פוסט ראשון
גנבת הכסף מאמיל

התעוררתי מהחלום המוזר והיתי מבוהל מאוד בהתחלה לא הבנתי מה קרה ואז נזכרתי אני נוסע לברלין הזדקפתי וראיתי שהאיש כבר לא פה עכשיו כבר התחלתי להילחץ האם הכסף אצלי האם האיש גנב לי אותו האם הוא נפל זמן רב עמדתי מול דלת הקרון ופחדתי. מולי ישב  קודם האיש שקוראים לו גירונדיס ועכשיו הוא איננו. חשבתי לעצמי "למה שהוא יגנוב לי את הכסף? והכסף בודאי במקום" בדקתי בכיסים והכסף לא היה שם!! הפכתי, מיששתי וכלום.... אח! צעקתי, סיכת הכסף נתקעה לי ביד. התחלתי לבדוק בגלל שידעתי שאמא שלי תתאכזב ממני וסבתא שלי לא תקבל את הכסף שאימי טרחה בשבילו חודשים.

# data[].attributes.headline
עומר בראל-אמיל והבלשים

# data[].attributes.subject
עומר בראל-אמיל והבלשים

# data[].attributes.body
(גוסטב)משימה 3 פוסט 5

בן אדם, הצלחנו!

נכנסנו לתחנת המשטרה והסמל שאל את האיש במגבעת הנוקשה מהו שמו, הוא אמר ששמו הוא הרברט קיסלינג.

אני, אמיל והפרופסור צחקנו בקול ואמרתי שהוא רמאי ושבהתחלה הוא אמר שקוראים לו גרונדיס, אחר כך מילר ועכשיו קוראים לו קיסלינג!

הוא סיפר שהוא ראה ברכבת שהמעטפה נפלה לאמיל ושלא היה לו כסף, אבל לא האמנו לו כי לאמיל לא נפלה המעטפה, היא הייתה מהודקת בסיכה בתוך כיס המקטורן של  אמיל, והוא גם לא היה צריך כסף, אחרת איך הוא שילם על הארוחה בבית הקפה ועל המונית ועדיין נשאר הכסף בשלמותו.

הגנב שאל את הסמל אם הוא יוכל להשתחרר כי הוא כבר הודה בגניבה, והסמל לא אישר זאת וטלפן למטה המשטרה כדי להזמין ניידת מעצרים.

אמיל היה אמור לנסוע גם לשם כדי לקבל את כספו בחזרה.

דיברנו שוב על הקרב אגרוף שלנו אבל אמיל אמר שהוא במצב רוח טוב מידי בשביל זה, גם ככה הייתי מנצח!

אני, אמיל והפרופסור נסענו למטה המשטרה וחיפשנו את רב בלש לוריה.

מצאנו אותו והוא לקח את אמיל למפקד מחלק הפלילים.

הכסף חזר לאמיל, וזהו, היינו גאים בעצמנו מאוד, על זה שהצלחנו!

# data[].attributes.headline
עומר בראל-אמיל והבלשים

# data[].attributes.subject
עומר בראל-אמיל והבלשים

# data[].attributes.body
(גוסטב)משימה 3 פוסט 4

היי בן אדם!

אז כאשר התחזיתי לנער המעלית ראיתי שהגנב יוצא מהמלון אז צפצפתי בצופר שלי וצעקתי: "הוא מגיע".

עקבנו אחרי האיש במגבעת הנוקשה ואני רצתי לפני אמיל כדי שהגנב לא יזהה אותו.

הגנב התחמק ונכנס לבנק, אני והפרופסור היינו אחריו, שאני צפצפתי בצופר זה היה האות להתחיל!

אני עמדתי ממש מאחורי הגנב והייתי מוכן כבר ללחוץ על הצופר.

רגע לפני שהקופאי פרט את הכסף שהגנב נתן לו, הפרופסור אמר שהכסף גנוב!

הגנב ניסה להכחיש הכל.

צפרתי בצופר 3 פעמים ועשרה ילדים ואמיל בראשם נכנסו לסניף הבנק.

המנהל יצא מחדרו בזעם ושאל מה אנחנו עושים פה.

אמיל ניסה להסביר שהכסף שלו ואפילו יש לו עדה אחת לכך שהגנב היה איתו ברכבת, גברת יקוב מגרוסגרינאו, היא ישבה בתחילת הנסיעה איתם בקרון.

אפילו הגנב שיקר לגבי שמו והוא אמר שלא קוראים לו גרונדיס אלא שמו הוא מילר.

אמיל הסביר שגם הכסף היה מהודק בסיכה ובטוח יש חור של סיכה בשטרות, ואכן היה חור בשטרות.

הגנב ברח מסניף הבנק במהירות וכולם אחריו.

# data[].attributes.headline
עומר בראל-אמיל והבלשים

# data[].attributes.subject
עומר בראל-אמיל והבלשים

# data[].attributes.body
(גוסטב)משימה 3 פוסט 3

שלום בן אדם!

רציתי לספר לך על ההתחזות לנער המעלית, זה היה ממש כיף!

אז אנחנו רצינו לספר לנער המעלית מה קרה, ואז לבקש ממנו שיעזור לנו עם זה, בהתחלה הפרופסור רצה ללכת אבל הוא לא היה מוכן להשאיר אותי ואת אמיל לבד..

אז הצעתי שאני אלך!

התגנבתי למלון וקרצתי לנער המעלית, כאשר הוא התקרב סיפרתי לו את כל הסיפור שקרה, ואמרתי לו שהגנב במלון ואנחנו צריכים להשגיח עליו מקרוב.

נער המעלית אמר שיש לו עוד זוג מדים והוא נתן לי אותם, הוא גם אמר לי שהשוער הוא אבא שלו אז אין לי מה לדאוג.

נער המעלית אמר לי שלדעתו הגנב נמצא בחדר מספר 61, אז מיד עליתי לקומה 3 ופתחתי את הדלת, וכמובן שהגנב היה שם!

הוא ביקש ממני להעיר אותו בשמונה בדיוק, אמרתי לו שההשכמה במלון נעשית בטלפון אז נתקשר אל חדרו בשמונה בדיוק.

חזרתי אל החברים וסיפרתי להם את כל מה שקרה, ועכשיו אנחנו יודעים מתי לתפוס את הגנב!

# data[].attributes.headline
עומר בראל-אמיל והבלשים

# data[].attributes.subject
עומר בראל-אמיל והבלשים

# data[].attributes.body
(גוסטב)משימה 3 פוסט 2

בן אדם, חזרתי!

אז רציתי לספר על עוד משהו שקרה, עקבנו אחרי המונית של האיש במגבעת הנוקשה!

הגנב סגר את העיתון שקרא ותוך שניות הוא עצר מונית ונכנס לתוכה.

מיד אחר כך אנחנו כבר עלינו על מונית אחרת וביקשנו מהנהג לעקוב אחרי המונית שהגנב נכנס אליה.

המונית של האיש במגבעת הנוקשה נעצרה ליד מלון 'קריד', הגנב יצא מהמונית ונעלם בתוך המלון.

אמיל שילם לנהג וירדנו מהמונית, רצתי אחרי הגנב כדי לראות לאן הוא הולך, הוא נשאר במלון, ידעתי שהוא ישאר שם עוד כמה זמן אז חזרתי לחברים ואמרתי שהוא בידינו!

# data[].attributes.headline
עומר בראל-אמיל והבלשים

# data[].attributes.subject
עומר בראל-אמיל והבלשים

# data[].attributes.body
(גוסטב)משימה 3 פוסט 1

היי בן אדם! זה גוסטב,

בטח שמעת עליי אם אתה יודע על הסיפור עם אמיל ועל תפיסת הגנב..

רציתי לספר לך מההתחלה מה קרה מהצד שלי.

הכל התחיל כאשר ראיתי את אמיל מסתתר מאחורי הקיוסק, הוא היה נראה כאילו הוא מתחבא ממישהו...

צפצפתי בצופר היד שלי והוא נבהל ממש, זה היה מאוד מצחיק!

הוא אמר שהוא בא מנוישטט ואמרתי לו שבגלל זה הוא לבוש בחליפה מטופשת, הוא אמר לי לחזור בי אחרת הוא ייתן לי אגרוף, לא היה לי אכפת, הריי גם ככה הייתי מנצח בקרב האגרוף...

הוא אמר שאין לו זמן אבל לא האמנתי לו, ואז הוא סיפר לי שאיזה גנב במגבעת נוקשה גנב לו מאה וארבעים מרק שהוא היה צריך להביא לסבתו בברלין, והוא עכשיו מנסה לתפוס את הגנב ההוא.

אני חשבתי שזה סיפור גדול, ממש כמו בסרטים!

הצעתי להצטרף למבצע והוא אמר שהוא ישמח!

הוא גם אמר שאם היה לו עוד עזרה אז היה הרבה יותר טוב, ומיד חשבתי שזה רעיון מעולה ושאני יכול לגייס כמה חברים במהירות!

צפצפתי בצופר שלי ותוך כמה דקות הופיעו לפחות שני תריסרי חברים שבאו לעזרה!

והמבצע התחיל!

# data[].attributes.headline
מאי נעים- הבכור לבית אבי

# data[].attributes.subject
מאי נעים- הבכור לבית אבי

# data[].attributes.body
שאלה 3 פוסט 5

הפעם הראשונה בבית הספר-

היום זה היום הראשון לבית הספר קמתי מוקדם התרחצתי לבשתי את חליפתי  החגיגית אכלתי עם בקושי תאבון מרוב התרגשות. החלתי בדרכי לבית הספר הגענו  לבית הספר  לפתע הופיע איש גבר בחליפה שחורה ותרבוש ושאל אותי האם אני התלמיד החדש עניתי שכן.  נכנסתי לכיתה והיא לא היתה נראת כפי שדימיינתי החדר היה אפלולי וצפוף  עשרים ילדים ישבו שם חלקם על כסאות וחלקם על הרצפה  הילדים החלו לשאול אותי שאלות אך לא הבנתי את שפתם אז הסברתי להם שאני איני מבין את שפתם הם החלו לצחוק והתרחקו ממני דמעות עלו בעיני  בתוך בליל השפות שמעתי יודקה כופר ומשוגע הלא הם היו המילים היחידות שהילדים אמרו והבנתי לא הבנתי מדוע ילדים שונאים אותי הרי לא עשיתי להם כלום החלטתי שבחיים לא אחזור לבית הספר יותר כשאגיע הביתה אני אספר הכל לאמא.

# data[].attributes.headline
מאי נעים-הבכור לבית אבי

# data[].attributes.subject
מאי נעים-הבכור לבית אבי

# data[].attributes.body
שאלה 3 פוסט 4
הגעת חמדה-

לאחר הרבה מכתבים מחמדה לאבא  ומאבא לחמדה והמון הכנות. חמדה עומדת להגיע לישראל אנו בדרכנו לשער הגיא עם מושיקו העגלון. עכשיו הגענו ניהלנו שיחה עם חמדה הכרנו את סבינו ואת סבתנו ואף את דודינו חיבקנו את חמדה וחשבתי שהיא תוכל להיות אמא טובה הלא היא נראת אישה טובה חמדה ואבא נישאו כלאחר שבוע וכמו שחשבתי חמדה היתה אמא מדהימה ותומכת אני שמח שאבא בחר לשאת דווקא אותה לאישה.

# data[].attributes.headline
מאי נעים- הבכור לבית אבי

# data[].attributes.subject
מאי נעים- הבכור לבית אבי

# data[].attributes.body
שאלה 3 פוסט 3
מות דבורה-

לילה אחד התעוררתי לקול צעדים צעים וקולות נרגשים.החלתי לרוץ יחף לחדרה של אימא בעוד קוא מה קרה לאמא כאשר הגעתי לחדה של אמא ראיתי  את סבתא מחזיקה  את ידה בעוד אמא נלחמת על נשימתה אבי אמר לאמי מה היה לך אהובת ליבי אמא אמרה זה הסוף לא הבנתי מה היא כוונתה ואז היא המשיכה ואמרה תביאו במקומי את אחותי פולה אבא  אמר לה לא לדבר כך והלך להזעיק רופא שאלתי את אמא מה כואב לה  אבל הדבר היחיד שהיא אמרה בקול חלוש  הבטחת לי שתקשיב לאבא אל תשכח סוף סוף הרופא הגיע כיסה את פניה ואמר היא איננה לא הבנתי למה הם אומרים שהיא איננה הרי היא כאן אני יכול לראות אותה  ביקשתי לחבק אותה לפחות להוריד את הסדין מעל ראשה להראות לכולם שהיא ישנה  אך אבא אמר כבר אין לך אם בני  החלתי לבכות אבל הפעם אמא לא מיהרה לחבק אותי זהו אין לי אמא יותר אני לבדי מה אני אעשה בלי אמי.

# data[].attributes.headline
מאי נעים- הבכור לבית אבי

# data[].attributes.subject
מאי נעים- הבכור לבית אבי

# data[].attributes.body
שאלה 3 פוסט 2
בסירה עם לוליק-

אני ולוליק עלינו על הסירה. ביקשתי ממנו להפליג אל לב היום כמובן שהוא נענה לבקשתי הרמנו עוגן ,ראינו באופק ענן שחור וגדול  לוליק אמר לי לא נפליג רחוק בן ציון הים געש ורגש. לוליק אמר נחזור לחוף מסוכן להמשיך לשוט במזג האוויר הזה לפתע החלה לנשוב רוח צפונית גלים גדולים התרוממו ונשברו על החוף. עננים כבדים התעבו בשמיים וגשם החל לרדת. הספנים הערבים שבסירות הסמוכות לחוף קראו זה אל זה קריאות אזהרה וקירבו את סירותיהם לחוף לוליק אחז בהגה ואמר לי שחוזרים לפתע הבנתי שהים הוא לא מקום כל כך נפלא. לבי החל לפעום בחוזקה לוליק אמר לי לאחוז חזק בהגה שהגלים לא יסחפו אותי . לפתע החלה הסירה לחוג לבי חזר לפעום בחוזקה גל ענקי הציף את הסירה  וכמעט סחף אותי. התורן נשבר  באמצעו ונפל סמוך להגה הספקתי לקפוץ הצידה אך לוליק לא הספיק לקפוץ הוא שתת דם שאלתי אותו האם כואב לו ואם נטבע הוא ענה בקול חלש אל תדאג ילדי הכל יגמר בטוב אבל בליבי הייתי בטוח שזה עומד להיגמר מאוד רע לוליק קם מרצפת הסיר  ניסה להטות את הסירה דרומה בכל כוחתיו האחרונים לפתע גל גול שטף את הסירה ואחריו עוד כמה גלים שטפו את הסירה עד שהמים הגיעו עד בירכי הסירה החלה לשקוע הייתי בטוח שאנחנו הולכים למות הסתכלתי אל החוף וראיתי סירה גדול עושה את דרכה אלינו החלה להיות בי תווה שאלי אנחנו נישאר בחיים הסיהייתה של אבו חמיס או חמיס עטף אותי במגבת ומלמל משהו בערבית וזה הדבר האחרון שאני זוכר מאותו יום.

# data[].attributes.headline
מאי נעים- הבכור לבית אבי

# data[].attributes.subject
מאי נעים- הבכור לבית אבי

# data[].attributes.body
שאלה 3 פוסט 1
מות הכלב מהיר-

היום יצאתי לטייל עם הכלב שלי מהיר באמצע הדרך הבחנתי בקבוצת ילדים  רציתי להראות להם את תעלוליו בכדי שיתרשמו ממנו וירצו להתקרב אליי חשוב לציין  שהילדים היו ילדי שכונת מאה שערים ויהודים לרוב שונאים כלבים אז הילדים התחילו לזרוק אבנים על מהיר תוך כדי שהם  אומרים מילים כמו  כופר משוגע ועוד לרגע  לא הבנתי מה קורה ואז נזכרתי שמרבית היהודים שונאים כלבים התחלתי לפחד שהם  מנסים לפגוע בו מרוב הפחד התחלתי לרוץ הביתה אמא לא היתה בבית הנחתי שאבא עדין עובד ועם אכנס בשקט הביתה אבא לא ישים לב נכנסתי הביתה בשקט שתיתי מים הידיים שלי רעדו שמעתי צעדים לפתע הבחנתי באבי עומד מולי ושואל  מה קרה בן ציון התחלתי להגיד הם זרקו עליי אבנים הייתי עם מהיר לפתע נזכרתי שהשארתי את מהיר לבד התחלתי לרוץ  אל הרחוב  הגעתי לרחוב לא ידעתי מה לחשוב ולמה לצפות פתאום ראיתי גל אבנים קטן קראתי למהיר  הרגשתי שמשהו נורא קורה בעוד שידי רועדות התחלתי לפרק את גל האבנים גילתי בתחת גל האבנים את מהיר שוכב על הרצפה מלא דם קראתי לו מהיר בוא אך הוא לא נע ניסיתי להעמיד אותו על רגליו אך הוא נפל הבנתי שהוא מת ישבתי שם המום לכמה שניות לקחתי אותו הביתה בידי בעודי בוכה. כשהגעתי הביתה אבא  מיד הבין מה קרה וקבר את מהיר המשכתי לבכות עד סוף היום.

# data[].attributes.headline
מאי נעים -הבכור לבית אבי 

# data[].attributes.subject
מאי נעים -הבכור לבית אבי 

# data[].attributes.body
שאלה 1
הדמות שבחרתי היא בן ציון/איתמר בן אב"י המאפיינים שלו הם:

רזה-"בן ציון היה רזה וצנום"

רגיש-"התייפח בן ציון ולא הצליח להשלים משפט"

עוזר -"הוא השגיח על הילדים שיעשו את שיעוריהם  והקפיד שלא יקימו רעש  בזמן שאביו עובד"

בוגר-"פניו התבגרו והרצינו. דיבורו נעשה שקט ומתון, כאילו הוטלה על שכמו אחריות גדולה"

# data[].attributes.headline
אבי הגן עליי וחיבק אותי כ

# data[].attributes.body
אבי הגן עליי וחיבק אותי כדי שאני לא אפגע.

# data[].attributes.headline
שם הדמות: גוסטב- דמות משנ

# data[].attributes.body
שם הדמות: גוסטב- דמות משנית.

# data[].attributes.headline
עידן אורן-הבכור לבית אבי

# data[].attributes.subject
עידן אורן-הבכור לבית אבי

# data[].attributes.body
שאלה 3- פוסט 5(איתמר)
עלה בי הרעיון להקים צבא עברי. מאוד התרגשתי מהרעיון. אמרתי לילדים שהיו איתי, שאני אהיה שר הצבא, והם יהיו החיילים. רציתי שכולם יהיו איתי, ויתמכו ברעיון שלי. היתה אספה בה התמניתי להיות  למפקד הצבא. יוסף נתמנה לשר המאה, פנינה וימימה התמנו לשרות החמישים, ושאר הילדים לשרי עשרות. מי שהצטרף אחר כך היה לחייל פשוט. עלתה השאלה של הכסף, מאיפה נגייס כסף בשביל הצבא שלנו? העליתי רעיון לכתוב מכתב לברון רוטשילד, ולבקש ממנו לעזור לנו בגיוס כספים. כתבתי את המכתב, וכל הילדים התפעלו ממכתב זה. ציפינו לתשובה ולכסף תוך כדי אימונים רבים, כי הרי חיילים צריכים להתאמן.

עבר זמן רב, הגיע שליח מטעם הברון רוטשילד שכעס על אבי, על המכתב, ועל הרעיון השטותי להקים צבא עברי. לדבריו, הברון יפסיק את תמיכתו בעיתון של אבי. אבי כעס עליי, ואני עמדתי על דעתי שצריך להקים צבא עברי. למזלי חמדה, דודתי ואמי החורגת הייתה צריכה ללדת והרגישה כאבים, וכך יכולתי לצאת מהבית בלי ששמו לב אליי עם תחושת האכזבה שהרגשתי מהיחס לרעיוני.

# data[].attributes.headline
עידן אורן-הבכור לבית אבי

# data[].attributes.subject
עידן אורן-הבכור לבית אבי

# data[].attributes.body
שאלה 3-פוסט 4(איתמר
אני הכי אוהב את הקיץ. אני חופשי מלימודים, ומטפס על הרים. אבל בקיץ

הזה חוויתי משהו שונה, חוויתי אהבה. קראו לה לאה, היא הייתה בת גילי, היא באה לגור

בבית ממול. יום יום ישבתי ליד חלוני, כשצפיתי אל גן ביתה. היא הייתה כל כך יפה. בערבים

כתבתי לה שירים, אך לא היה לי האומץ להראות לה אותם. ערב אחד צפיתי אל הרחוב

מחלוני, וראיתי את לאה יושבת בגן ביתה. קמתי ממקומי וניגשתי אליה. התחלנו לשוחח, ואז

אמרתי לה: הייתי רוצה שנהיה חברים. היא ענתה לי, היא אמרה: כן.

פתאום הערב נראה שונה משאר הערבים, מה נפלא העולם לאוהבים.

# data[].attributes.headline
עידן אורן-הבכור לבית אבי

# data[].attributes.subject
עידן אורן-הבכור לבית אבי

# data[].attributes.body
שאלה 3-פוסט 3(איתמר)
בלילה היה לי קשה להירדם לקראת יומי הראשון בביה"ס. הגעתי לביה"ס, אמי הוליכה אותי דרך השער אל החצר, ומשם אל פרוזדור. ראיתי גבר בחליפה שחורה ובתרבוש. הוא אמר לי :"ובכן, זהו התלמיד החדש". התגברתי על הבושה, והושטתי לו את היד. אמא שלי אמרה לי, שקוראים לו "בכר", והוא מנהל בית הספר וידידו של אבי. בכר הכניס אותי לכתה. כשנכנסתי לכתה מה שהיה בדמיוני לא דמה בכלל למציאות. החדר היה קטן ואפלולי. המורה בכיתה הכה אותי ועוד ילדים מהכיתה. דיברו בשפה שלא הבנתי, והיה לי קשה מאוד להשתלב בכיתה. מה שהביא לכך, שילדים צחקו עליי וקיללו אותי. בשיעור החמישי יכולתי להשתלב סוף סוף, כשהשפה שדיברו בה הייתה עברית. כשחזרתי הביתה, אמרתי לאמי שאני לא רוצה לחזור לביה"ס הזה. אמי עודדה אותי, שזו רק התחלה, ובהמשך הדברים יסתדרו.

# data[].attributes.headline
עידן אורן-הבכור לבית אבי

# data[].attributes.subject
עידן אורן-הבכור לבית אבי

# data[].attributes.body
שאלה 3-פוסט 2(איתמר)
יצאתי לרחוב עם כלבי מהיר ושיחקנו ביחד. כשאמרתי לו לבוא הוא בא, כשדיברתי אליו הוא ענה. ילדים הסתכלו עלינו, ורציתי להשוויץ בכלבי. רציתי שהם יקנאו בקשר שלנו. הילדים החלו לסקול אותנו באבנים. לדבריהם, צריך לדבר רק בשפת הקודש. רצתי בחזרה הביתה מלא בדם, וסיפרתי לאמי שסקלו אותי ואת מהיר באבנים, ואז נזכרתי ששכחתי אותו שם, אז לצערי מצאתי אותו שותת דם. רצתי לספר לאמי ובכיתי, למה הם עשו לו את זה? מה הוא עשה להם רע?

# data[].attributes.headline
עידן אורן-הבכור לבית אבי

# data[].attributes.subject
עידן אורן-הבכור לבית אבי

# data[].attributes.body
שאלה 3-פוסט 1(איתמר)
לילה אחד התעוררתי ושמעתי שיש המולה בבית. ראיתי את אמי במיטתה כשהיא בין חיים למוות, וסביבה היו סבתי ואבי. אבי יצא  לקרוא לרופא, אך אמי ידעה שהולכת למות. ברגעיה האחרונים אמי ביקשה ממני לעזור לאבי, מאחר והוא אוהב אותי. היה זה אחד הרגעים הקשים בחיי לראות כך את אמי נאבקת על חייה. וקשה היה לי להיפרד ממנה. ואחרי זמן מה אמי  נפטרה.

# data[].attributes.headline
עידן אורן-הבכור לבית אבי

# data[].attributes.subject
עידן אורן-הבכור לבית אבי

# data[].attributes.body
שאלה 1
בחרתי  את הדמות איתמר (בן ציון), בנו של אליעזר בן יהודה.

מאפייניו: 1-ילד יפה תואר 2-נעים הליכות

"כשכבר מלאו תשע שנים היה ילד יפה תואר ונעים הליכות" (עמ' 122).

3-כושר מנהיגות- "בואו ילדים נקים צבא עברי, אני אהיה שר הצבא ואתם החיילים" (עמ' 151).

4- רגיש למה שסביבו- "ראשו לא היה פנוי ללימודים, הוא היה שיכור מן הים ומן החוף" (עמ'99 ).

# data[].attributes.headline
יעל ארוב- האי ברחוב הציפורים 

# data[].attributes.subject
יעל ארוב- האי ברחוב הציפורים 

# data[].attributes.body
שאלה 3 פוסט 5 (אלכס)
הכל קרה כל כך מהר אף אחד לא היה מוכן לא ידענו כלום, רוב האנשים ניסו להתחבא, הם נכנסו למקלטים או בונקרים אבל הפולנים והגרמנים הוציאו אתם כנראה שהלשינו, אני מאוד מפחד לאבד את אבא וברוך את אימא כבר איבדתי....
אבא בא בריצה למחסן ואמר סלקציה, אני יגעתי מה פרוש המילה כל האנשים מתאספים במקום אחד והגרמנים והפולנים בוחרים מי נשאר ומי הולך, לברוך הייתה תוכנית הוא אמר שהוא ואבא יצרו הסכת געת ואני יברח לבית מספר 78 ברחוב הציפורים ואחכה שם לאבא, אני חייב להודות קצת פחדתי אני מקווה שאבא יגיע מהר.

# data[].attributes.headline
יעל ארוב - האי ברחוב הציפורים

# data[].attributes.subject
יעל ארוב - האי ברחוב הציפורים

# data[].attributes.body
שאלה 3 פוסט 4 (ברוך הזקן)
אני אוהב את אלכס הוא כמו הנכד שלי, אני פוחד שיקרא לו משהו, בדרך כלל שאביו יוצא ביום אלכס ואני נשארים ביחד במחסן, לאלכס יש עכבר, אני פוחד מעכברים בהתחלה אמרתי לו לא להביא את העכבר אבל לאט לאט הוא התחיל לגלות אוותי....
למרות שיש לנו תוכנית די טובה אני דואג שיקרה לו משהו אני מקווה שהכל יהיה בסדר , אני יודע שלמבוגרים כמוני הסיכוי לשרוד כלוש.
מה שנותר לעשות זה לקווה שהכל יהיה בסדר..

# data[].attributes.headline
יעל ארוב -האי ברחוב הציפורים

# data[].attributes.subject
יעל ארוב -האי ברחוב הציפורים

# data[].attributes.body
שאלה 3 פוסט 1 (אלכס)
אני מאוד מאוד מתגעגע לאבא ומצפה בכל יום שיחזור אני לא רוצה לאבד אותו.
היום פגשתי שני אנשים אחד חייל בשם הנריק והשני היה חבר שלו בשם פרדי אני עזרתי להם , ננתי להם להיכנס למחבוא שלי והבאתי להם מזון ושתייה , הנריק היה פצוע, פרדי טען שהיה פצוע קל. פרדי היה צריך לעזוב כדי ללכת למורדים אבל הנריק נשאר לנוח כאן במחבוא על שפצעו יחלים.

# data[].attributes.headline
יעל ארוב- האי ברחוב הציפורים

# data[].attributes.subject
יעל ארוב- האי ברחוב הציפורים

# data[].attributes.body
שאלה 3 פוסט 2 (אלכס)
עבר כבר שבוע או 10 ימים מאז שאימא עזבה לבקר את חברי התנועה בגיטו א,
אני מאוד דואג לה אני לא רוצה לאבד אותה, אני  מפחד שיקרה לה משהו.
אני ואבא חשבנו שלקחו אותה לכמה ימים למקום רחוק יותר, אבל לבסוף התחלנו לחשוב שלקחו אותה לגרמניה. קיבלנו מכתבים דרך הצלב האדום אבל אי אפשר היה לדעת אם המכתבים נכתבו דרך אנשים אחרים או שבאמת כתבו אותם.

# data[].attributes.headline
אבישג ונטורה - האי ברחוב הציפורים

# data[].attributes.subject
אבישג ונטורה - האי ברחוב הציפורים

# data[].attributes.body
שאלה 3 פוסט 5
נכנסתי לבית. לבית הקודם שלי. לזה שאהבתי. הדלת הייתה פרוצה.רצתי פנימה, קיוויתי שאבא שם, מחכה לי אבל כמובן שהוא לא היה. שמעתי את הציוצים של שלג דמינתי לעצמי, שבטח שלג שמע ואתי נכנס והוא בוכה ומתרגש כל כך מזה שבאתי במיוחד בישבילו. בישביל לקחת אותו איתי, ושלא ההשארתי אותו לבד. לפחות יש מישהו אחד שכן חיכה לי בבית. חשבתי. היה לי עצוב ליראות את הבית הרוס והפוך ככה. הרגשתי פיתאום את כל הגעגועים שלי לאבא ואמא וברוך. חשבתי לעצמי, מה יהיה אם לא אראה אותם יותר? מהאני אעשה? הרי הם כל עולמי. זו הייתה הפעם הראשונה שהרגשתי כל כך הרבה עצב וייאוש.

# data[].attributes.headline
אבישג ונטורה - האי ברחוב הציפורים

# data[].attributes.subject
אבישג ונטורה - האי ברחוב הציפורים

# data[].attributes.body
שאלה 3 פוסט 4
זה היה בערך ליפני שבוע. אמא הלכה לבקר את חברותיה בגטו א. אבל היא לא חזרה. בהתחלה חשבתי, שאולי היא מצאה עבודה בסביבה ובעוד כמה ימים היא תחזור. אבל זה לא קרה. אחר כך, חשבתי שאולי היא מצאה עבודה חדשה במקום קצת רחוק יותר, והיא כנראה עדיין לא הגיעה ביגלל המרחק, וצריך להיות סבלני ולחקות עד שאמא תגיע. אני מניח בעוד שבוע, אולי שבועיים. אבל גם זה לא קרה. אמא לא חזרה בשבוע הקרוב לא בשבועיים הקרובים, וגם לא בחודש או בחודשיים הבאים. בסוף, ידעתי שלקחו אותה לגרמניה. וכנראה שלא אראה אותה יותר לעולם.וכראה שיהרגו אותה שם. בגרמניה. אפילו שלא מגיע לה. הכחשתי זאת ובכל זאת המשכתי להאמין שהיא עוד תחזור. אבל בתוך תוכי ידעתי מה האמת. אבל ליפעמים, יותר טוב פשוט לשכוח ממנה. ניסיתי, אבל לא הצלחתי. וכל פעם שניזכרתי בה, באמא שלי, שאני כל כך אוהב, הרגשתי גוש מחניק בגרון, ודמעות מתמלאות בעינים. אני אוהב את אמא שלי וממשיך להאמין שהיא עוד תחזור אליי. ואני יודע, זה עוד יקרה.

# data[].attributes.headline
אבישג ונטורה - האי ברחוב הציפורים

# data[].attributes.subject
אבישג ונטורה - האי ברחוב הציפורים

# data[].attributes.body
שאלה 3 פוסט 3
החלטתי להביא חבלים מבית החרושת. זה הדבר היחיד שהיה חסר לתוכנית שלי. כשהלכתי לשם כלל לא ניזהרתי, רק השתדלתי למהר כמה שיותר. לפתע שמעתי צעקה. זו הייתה ילדה. היא צעקה לאבא שלה, הייתי בטוח שהיא הייתה בצרה. מיד עצרתי במקום, הדבר הראשון שרצית לעשות היה לברוח. הריי למה לי להסתבך בעוד צרות? יש לי כבר מספיק סיבוכים, ועם מה להתמודד בחיים. אבל אז, חשבתי עוד פעם. מה עם זו מרתה? מה אם חייה של הילדה תלויים בי? מה עם לא אעשה דבר אני יהיה הסיבה שהילדה הקטנה הזאת כבר לא תחייה?. אז החלטתי לא לברוח כמו פחדן והלכתי בעקבות קול הצעקות. שמעתי צחוק גס, של איזה ביריון. הוא אחז בחוזקה בידה של הילדה. ובאותו הרגע בלי לחשוב פעמיים הוצאתי את האקדח. ורגע ליפני שהלחצתי על ההדק הרגשתי איך ליבי דופק בחוזקה יכולתי לישמוע אותו מרובשפעם בחוזקה. ואז. יריתי. אני חושב שהצלתי את חייה של הילדה. ועכשיו. אני כבר יודע. האקדח יורה.

# data[].attributes.headline
יעל ארוב- האי ברחוב הציפורים

# data[].attributes.subject
יעל ארוב- האי ברחוב הציפורים

# data[].attributes.body
שאלה 1- מאפינים
דמות: אלכס

מאפין 1 (אישיותי)
אמיץ- למרות שפחד לירות באקדח ידע שזה מה שהוא צריך לעשות כדי להציל את הילדה, וירה באקדח. "לא חשבתי פעמיים, הוצאתי את האקדח, דרכתי ושחררתי את הנצרה.... אז אמרתי בקול העבה ביותר שיכולתי להוציא מגרני: עזוב אותה!"

מאפין 2 (אישיותי)
חכם- ידע להסתתר כאשר הפולנים והגרמנים הגיעו. "השומר הרים את ראשו והציץ בחלון שבו עמדתי , כיאלו הרגיש כי מישהו מתבונן בו. לא זזתי. עמדתי במרחק מה מן הזכוכית. הוא לא ראה" הוא ידע לא לזוז ואיפה לעמוד כדי שיוכל להסתתר דבר זה מועיד על חוכמה.

מאפין 3 (אישיותי)
נאמנות- שחברו היה חולה במצב קשה יצא לקרוא לרופא למרות כל הסכנות בחוץ. "...הוא הרגיש רע מאוד. היה לו חום. הוא ממש להט...החלטתי להזיק רופא. היכרתי רופא אחד, אך הרופא הזה לא ראה אותי מעולם".

מאפין 4 (חיצוני)
רזה- "הם הגיעו לפריצה שהובילה למרתף שלי בדקו את הכניסה. אחד אמר בגרמנית: צריך להרחיב את הפתח לבדוק מה יש שם. השני אמר: אף אחד לא יכול להידחק פנימה". דבר זה מועיד על כך שהיה רזה פני שהכניסה לפריצה הייתה מאוד קטנה ולמרות זאת הצליח להיכנס.

# data[].attributes.headline
יעל ארוב- האי ברחוב הציפורים

# data[].attributes.subject
יעל ארוב- האי ברחוב הציפורים

# data[].attributes.body
שאלה 3 פוסט 3 (אלכס)
היום יצאתי קצת מהמחבוא שלי לראות את הבית שלנו (או לפחות מה שנשאר ממנו) התחלתי בדרכי נזהרתי והסתתרתי כמו שאבא לימד אותי. ראיתי את הבית שלנו הדלת הייתה פרוצה רצתי פנימה חשבתי שאבא יהיה שם כמובן שלא....
רציתי ללכת שאבא לא יגיע ולא ימצא אותי ואז חשבתי שכדי לקחת כמה דברים מכאן אבל לא היה כלום גם ארון האוכל היה ריק, נזכרתי בבונקר שלנו עם משפחת גרין, ניסיתי לפתוח את הבונקר ולא הצלחתי צעקתי להם והם לא ענו הצלחתי לפתוח ניכנסתי פנימה ואדון גרין התחיל לצעוק עלי, אמרתי להם שאני רוצה לקחת את האוכל שלנו, הם לא הסכימו אמרו שאני ישאר איתם ונחלוק באוכל חצי חצי או שאלך בלי כלום, ידעתי שאסור לי להישאר אמרתי שאני לא יכול להישאר, הם דיברו בינהם ואמרו שיבואו לי קצת אוכל.
מקווה שזה יספיק לי לבנתיים.

# data[].attributes.headline
איתי יהודה - אמיל והבלשים

# data[].attributes.subject
איתי יהודה - אמיל והבלשים

# data[].attributes.body
שאלה 3:
פוסט 5:
הייתי חייב להישבע להם בכול היקר לי שלמחרת אחר הצהרים אני יבוא יחד עם פוני כובעוני לבקר את הפרופסור. כעבור זמן קצר הימבולד הגיע והתחלנו לאכול ,האוכל היה ממש טעים, אחר כך הוא נתן לאמא שלי את 1000 המרקים שהרווחתי על זה שתפסתי את הגנב. הימבולד הגיע
וייעץ לאמא שלי להפקיד את הכסף בבנק ,צעקתי :לא! ואמרתי : זה בכלל לא מוצא חן בעניי .אמא שלי צריכה לקנות מייבש בשביל המספרה ומעיל עם פרווה בשביל עצמה.

# data[].attributes.headline
איתי יהודה - אמיל והבלשים 

# data[].attributes.subject
איתי יהודה - אמיל והבלשים 

# data[].attributes.body
שאלה 3
פוסט מספר : 4
הצלחתי! ואפילו יכתבו עליי בעיתון, מר קסטנר לוקח אותי ואת גוסטב והפרופסור לאכול במגדניה. לאחר מכן נלך יחד למערכת העיתון. מעניין מה אמא תגיד כשתגלה, אני מקווה שהיא תתגאה בי. הכתבה כוללת תמונה שלי - כמה מביך.

# data[].attributes.headline
איתי יהודה - אמיל והבלשים

# data[].attributes.subject
איתי יהודה - אמיל והבלשים

# data[].attributes.body
שאלה 3
פוסט מספר : 3
רצתי במהירות עם ה"פרופסור" והאחים מיטנצוי וקרומביגל לעבר שדרות קיזר חשתתי שמאוחר מדי
שאלתי את גוסטב והוא ענה לי בלחישה השתגעתה כשאני עושה משהוא אני עושה אותו כמו שצריך
הגנב עומד בצד השני של הרחוב  ליד קפה יוסטי והשקיף על סביבתו

# data[].attributes.headline
איתי יהודה - אמיל והבלשים 

# data[].attributes.subject
איתי יהודה - אמיל והבלשים 

# data[].attributes.body
שאלה 3
פוסט מספר: 2
בלעתי את דמעותיי שזלגו בחופשיות על פני והסכלתי סביבי וחשבתי אם אמשוך במעצור החרום יבוא אלי כרטיסן ועד כרטיסן וישאלו אותי
מה קרה ואני עאנה להם הכסף שלי נגב
והם יענו לי בפעם הבאה תשמור עליו
יותר טוב ואז יומרו לי עלה לרכבת וישאלו אותי מה שמך איפה אתה גר
לימשוך מעצור החרום עולה 100 מרקים החשבון ישלח אליך

# data[].attributes.headline
איתי יהודה - אמיל והבלשים

# data[].attributes.subject
איתי יהודה - אמיל והבלשים

# data[].attributes.body
שאלה 3:
פוסט מספר: 1
(אמיל)
כשהיתעורתי ברכבת חיפסתי את הכסף ולא נשאר דבר חוץ מהסיכה שנעצתי איתה בשטרות הכסף  התחלתי לבכות לא בגלל שהסיכה נתקעה לי באצבע בגלל שהכסף איננו
ובאותו רגע חשבתי על אימי שתהייה
עצובה שחסכה את כול הכסף הזה לחינם

# data[].attributes.headline
איתי יהודה - אמיל והבלשים

# data[].attributes.subject
איתי יהודה - אמיל והבלשים

# data[].attributes.body
שאלה 1:
דמות: אמיל (דמות ראשית)
מאפיינים:
1. מאפיין אישיותי: עצמאי - נסע ברכבת לבדו
2. מאפיין אישיותי: מנומס - מבקש רשות לשבת ברכבת "שלום רבותי,האם נשאר לידכם אולי עוד מקום קטן פנוי..."
3. מאפיין אישיותי : מנהיגותי - סחף 100 ילדים לעזור לו.
4. מאפיין חיצוני: לבוש מרושל (לא מסודר)  "אילו היה מקפיד קצת יותר על הופעתו" .

# data[].attributes.headline
אבישג ונטורה - האי ברחוב הציפורים

# data[].attributes.subject
אבישג ונטורה - האי ברחוב הציפורים

# data[].attributes.body
שאלה 3 פוסט 2
כשהיתחבאתי שם, בחורבות וחיכיתי לאבא בלי ידיעה אם הוא בכלל כבר מת או שבכלל אין לו כוונה לחזור אליי. הייתי כל כך בודד, מפוחד, רעב ועייף. אז החלטתי להביא את של שלג העכבר שלי, מהבית הקודם. פחדתי לצאת מהמחבוא שלי, לבד, בחושך, ללא שום הגנה, אילו הייתי עם אבא הייתי מרגיש הרבה יותר בטוח . אבל אני לא . ואני צריך להתמודד עם מה שיש. אז לקחתי את הרובה, הכנסתי אותו תחת מעילי ויצאתי מן המחבוא . הרחוב היה מואר באור הירח בחלקו, אז הלכתי בחלקו החשוך. אפלה שררה. אפלה וקור. כל פעם הרגשתי איך שכשעוברת רוח כול גופי מתמלא צמרמורות ופחד וכאב. לא כאב מהסוג שניפצעים או שמקבלים מכה, ושמים פלסטר וזה עובר. אלה כאב של ייאוש ופחד ועצב. פחד מזה שאשאר לבד, שאבא לא יחזור וגם לא אמא וגם לא ברוך ואפילו לא שלג ופשוט אשאר לבד.

# data[].attributes.headline
נועם רוזנבר- אמיל והבלשים

# data[].attributes.subject
נועם רוזנבר- אמיל והבלשים

# data[].attributes.body
שאלה 3 פוסט 5

כשהשוטרים הגיעו הם תפסו את הגנב והתחילו לשאול עליו שאלות. הוא כל הזמן המציא שמות ומיד קפצתי ואמרתי להם את השם שהוא אמר לי ברכבת בפעם הראשונה שפגשתי אותו . התחלתי לכעוס שהם לא מחזירים לי את הכסף בגלל שהגנב אומר שזה שלו. לפתע נזכרתי  שבכסף אמור להיות חורים כי הוא הידקתי את הכסף לכיס.

# data[].attributes.headline
נועם רוזנברג- אמיל והבלשים

# data[].attributes.subject
נועם רוזנברג- אמיל והבלשים

# data[].attributes.body
שאלה 3- פוסט 4

כשהגנב נכנס למונית והחל לנסוע אנחנו היינו אחריו כשהיו רמזורים התכופפנו כדי של ישים לב. מאוד חששנו אם הוא ישים לב אלינו מה נעשה?
המשכנו אחריו. הגנב כמעט הבחין בנו כמה פעמים אבל הסתתרנו זה היה מלחיץ הגנב נעצר בפתח המלון ונכנס למלון. אנחנו עמדנו בפתח המלון ולא ידענו מה לעשות ואז חשבתי על פתרון  שגוסטב ירוץ ויעקוב אחריו

# data[].attributes.headline
נועם רוזנברג- אמיל והבלשים

# data[].attributes.subject
נועם רוזנברג- אמיל והבלשים

# data[].attributes.body
שאלה 3- פוסט 3

הגנב ירד מן הרכבת ואני הלכתי אחריו. הסתתרתי מאחורי גברת גודלה והצצתי כל פעם מבלי שישים לב. הגנב עלה לחשמלית ואני אחריו כאשר אני חושש מאוד. הכרטיסן התחיל לעבור בין כולם כדי לראות את הכרטיס אבל לא היה לי כרטיס התחלתי לפחד, לדאוג ולחשוש מה אני יעשה? איך אני אשיג כרטיס.  פתאום עלה לי רעיון אני יעבור וישאל מי יכול להביא לי כסף כדי לקנות כרטיס אבל אף אחד לא הסכים לתת לי כסף אבל לא התיאשתי והמשכתי עד שנתנו לי כרטיס.

# data[].attributes.headline
אבישג ונטורה - האי ברחוב הציפורים

# data[].attributes.subject
אבישג ונטורה - האי ברחוב הציפורים

# data[].attributes.body
שאלה 3 פוסט 1
הכל קרה פתאום, בלי שום הכנה או רמזים ליפני, זה פשוט קרה.....
שוטריפ פולניים, יהודים וגרמניים הקיפו את המפעל, איפה שאני וברוך הסתתרנו. הכל קרה כל כך מהר. לא היה אפילו זמן לחשוב על לברוח. כולם התחילו להתרוצץ ולנסות להימלט מן הפרצות. אך זה היה מאוחר מידי. נישמעו יריות של השוטרים. ידעתי. מישהו הלשין. פחדתי לגלות במי הם ירו, אבל באותה המידה שמחתי שאני עם אבא שלי וידעתי שכשאני איתו. איש לא יפגע בי. האמת היא, שהכי פחדתי שייקחו אותו ממני ואשאר לבד. אפילו שאבא הבטיח לי שהוא תמיד ייחזור אליי ויהיה שם בישבילי. אבל גם אמא אמרה את זה ואמא כבר לא שם בישבילי ואמא לא חזרה אליי כמו שאמרה. השוטרים מצאו אותנו והם התחילו ליבעוט ולקלל את אבא ואת ברוך הזקן. אחר כך ירדנו למיון. המיון בעצם קובע את גורלך. חיים או מוות. לבסוף השוטרים החליטו לא למיין אותנו. אבל הם כן לקחו את אבא. ידעתי שהם יהרגו אותו. יכולתי להרגיש את ליבי נשבר לחתיכות ונמס. כל כך אהבתי את אימי ואבי ועכשיו, כנראה שלא אראה אותם לעולם.ל

# data[].attributes.headline
נועם רוזנברג - אמיל והבלשים

# data[].attributes.subject
נועם רוזנברג - אמיל והבלשים

# data[].attributes.body
שאלה 3- פוסט 2
נרדמתי ברכבת ונפלתי מהספסל. וכשהתעוררתי הייתי מבולבל ולאחר כמה דקות נזכרתי בהכל. נזכרתי בכסף. חיפשתי אותו בכיס ולא מצאתי את הכסף למעשה בשני הכיסים. התחלתי להילחץ פחדתי שאני לא אמצא את הכסף ואת הגנב. ואז נזכרתי בגנב והוא לא היה שם. באותו זמן לא ידעתי מה אני אגיד לסבתא שהייתי אמור להביא לה את הכסף שאימי הביאה לי. ממש חששתי פחדתי שאימי לא תסמוך עלי יותר ותכעס עלי שאיבדתי את הכסף שבשבילו היא עבדה כל כך קשה.

# data[].attributes.headline
נועם רוזנברג- אמיל והבלשים

# data[].attributes.subject
נועם רוזנברג- אמיל והבלשים

# data[].attributes.body
שאלה 3- פוסט 1
עמדתי והסתכלתי על הגנב. לפתע הגיע ילד עם צופר שמו גוסטב. אני וגוסטב התחילו לדבר סיפרתי לו שגנבו לי את כסף. גוסטב הלך וקרא לכל מיני חברים שלו והתחילו לחשוב איך לתפוס את הגנב. חששתי מאוד שלא נתפוס את הגנב והם אמרו לי  שחייבים לתפוס אותו לא משנה מה. ואז ידעתי שיש איתי חבורה שבאמת תעזור לי וכבר לא חששתי

# data[].attributes.headline
איתי בוקר שאלה 3- כל הפוסטים!!!

# data[].attributes.subject
איתי בוקר שאלה 3- כל הפוסטים!!!

# data[].attributes.body
האי ברחוב הציפורים:

שאלה 3 : אני בחרתי מתוך הסיפור " להיכנס לנעליה "של אלכס

אלכס היא דמות מרכזית בסיפור והוא משלב הרבה תכונות אופי שקיימות בו

בספר מראים שאלכס ילד מאוד חכם ,פיקח ,אוהב מאוד לקרוא ספרים ,לא משנה מתי באיזה תנאים

הוא נהנה מאוד

פוסט 1עמ" 16 :"גם לא תמיד הביא לי אבא ספרים חדשים שמצא .אפשר לקרוא ספרים יפים בפעם השנייה והשלישית ..כמו רובינזון קרוזו ,למשל או המלך מתיא .אבל איאפשר לקרוא כל היום כל

היום". אז הייתי משחק עם שלג ,למשל הייתי מחביא את האוכל שלו באיזה מקום ונותן לו לחפש .הוא למד את השריקה של תחילת המשחק ,היה מתחיל להסתובב ולרחרח ובסוף היה מוצא .

פוסט 2: "ע"מ 46 " חזרתי לדירה וארזתי בתוך שמיכה דקה את השמיכה שלי ואת הכרית ,כמה ספרים " את האוכל שנתנו לי ,סדין,מגבת,לבנים ובגדים להחלפה .כמו שיוצאים לקייטנה .אחר כך חשסתי קצת ולקחתי גפרורים ונרות פנס כיס של אבא ,יהיו לי שניים .מזלג ,כף,כפית ,וסכין ועוד 4 כלי אוכל למקרה שאבא יבוא .

פוסט 3: עמוד 59 : " האם תמיד הנשים טובות יותר ? אולי ...אולי חוץ מהמזונות שקראתי עליהן בספר " .הם חזרו אל השקים ואני חזרתי והלכתי בעקבותיהן כמו קודם,וכך שמרתי היטב על תנועותיהן."אבא " אמרה הילדה " תן לו קצת אוכל " בילמי את פיך מרתה ואמר לה אך נעצר והוריד את השק .נאנח , אחר כך לקח את השק השני מיידי אישתו ובחר משם קצת צנימים , קופסאת חלב משומר וצנצנת ריבה .

פוסט 4 : "מזל שהיהודים לא משתכרים .מה הייתי עושה אם אבא שלי היה טוב אלינו במשך היום ואחר כך בלילה היה הופך למפלצת .? אולי כמו האיש שהיה שניים ,טוב ורע .ד"ר ג'יקל ומיסטיר הייד.זוג בעלי המכולת לבטח היו רמאים ונבזיים ,לא יכולתי לראות ולא לשמוע מה דיברו עם לקוחותיהן בתוך החנות , אבל לעיתים קרובות היו יוצאים משם ילדים בבכי ולפעמים גם המבוגרים היו יוצאים עצובים ומרוגזים. מקללים חרש ומאיימים באגרוף על החנות  .

פוסט חמש עמוד 50: " "הלכתי לחדר הילדים ומצאתי ספרים רבים כאלה שכבר קראתי וכאלה שלא לקחתי שמיכה והתחלתי לאסוף"גיליתי ארון צעצועים שכחתי את עצמי והתחלתי לשחק ,מישהו הלך למעלה באחת הדירות ,קפאתי במקומי ולא זזתי זמן רב עד שהצעדים התרחקו ונעלמו .בוזזים חשבתי אם לא אזדרז לא ישאר כאן שום דבר ..

# data[].attributes.headline
נועם רוזנברג - אמיל והבלשים

# data[].attributes.subject
נועם רוזנברג - אמיל והבלשים

# data[].attributes.body
שאלה 1
הדמות שבחרתי היא אמיל.
אמיל הוא דמות ראשית בסיפור
מאפיינים אישיותיים-
דאגה לזולת- "אמיל הכין לאימו רטיות חמות כאשר הייתה חולה, בישל במטבח בשבילה ובשבילו וכשישנה שתף את הרצפות בסמרטוט".
יכולת להנהיג-"עשר דקות לאחר מכן שמע שוב אמיל את קול הצופר. הוא הסתובב וראה לפחות שני תריסרי צעירים, גוסטב בראשם, צועדים במעלה רחוב טראוטנאו"
מאפיינים חיצוניים-
אוהב להיות מרושל- "הוא לובש את חליפת החג הכבולה באי חשק"
אוהב לאכול-" אמיל זלל כמו מקצרה

# data[].attributes.headline
איתי בוקר- האי ברחוב הציפורים:

# data[].attributes.subject
איתי בוקר- האי ברחוב הציפורים:

# data[].attributes.body
שאלה 1-
בחרתי להתמקד באלכס כדמות שהרשימה אותי במיוחד , אלכס היא דמות ראשית בסיפור

אלכס הרשים אותי מאוד בנועזות שלו,בתושיה שלו ובכל התכונות החזקות שבזכותן הוא הצליח

לשרוד לבדו כ"כ הרבה זמן.

אלכס הופך לנער אמיץ ,בנוסף אלכס ילד מאוד נדיב ומאוד חכם .

ציטוטים מהספר :

:אומץ ונועזות ציטוטים ע"ע 28:

הכנסתי את היד פנימה לשלוף את האקדח .ואז שמעתי כאילו את אבא אומר ,כמו בשעת האימונים

שלנו בבית החרושת "העיקר ההפתעה",הם לא מעלים בדעתם שיש לך נשק ,המתן מקרוב תפגע

יותר טוב .

ציטוט נוסף נדיב לב ורגיש : ע"מ 101

צריך לסלק את החייל" אמר פרדי ,כננראה לא הרגשתי שרץ אחריי לתוך הבית .

"אעזור לך "- אמרתי ,ירדנו שוב העליתי אחרינו סולם מי בונה לך את המחבוא ?

"עשיתי הכל בעצמי ,אני גר כאן כבר חודשיים" .

אלכס ילד מאוד חכם אהב מאוד לקרוא ספרים

ציטוט ע"מ 16: גם ךא תמיד הביא לי אבא ספרים חדשים שמצא .אפשר לקרוא ספרים יפים

בפעם שנייה ושלשית .כמו רובינזון קרוזו,למשל,או המלך מתיא.אבל אי אפשר לקרוא כל יום

כל היום "...

ציטוט עמ" 50": "הלכתי לחדר הילדים ומצאתי ספרים רבים .כאלה שכבר קראתי וכאלה שלא .

לקחתי שמיכה והתחלתי לאסוף".

# data[].attributes.headline
יובל חיון- מסביב לעולם ב80 יום

# data[].attributes.subject
יובל חיון- מסביב לעולם ב80 יום

# data[].attributes.body
שאלה 3 פוסט 5
פספרטו
כשנסענו ברכבת בהודו, הגענו לקרחת יער והבנו שלא הסתיימה סלילת המסילה ואי אפשר להמשיך לנסוע. זה עיכב אותנו, ואם לא היינו מוצאים פתרון אז היינו מאחרים. השתגעתי מזעם, ופיליאס פוג היה קר רוח. פיליאס פוג אמר שניקח תחבורה אחרת, אז לקחנו פיל ושמו קיוני שידע לצעוד במהירות במשך שעות ארוכות. התעצבנתי שההודי לא הסכים לשום עסקה, עד שלא הייתה לנו ברירה והצענו לו אלפיים לירות.  כעסתי כי נראה לי שהפיל הזה לא שווה יותר מחמש מאות לירות. חשבתי לעצמי שזה יותר מידי יקר, וההודי הזה הגזים וסתם לקח ממנו יותר מידי כסף.

# data[].attributes.headline
יובל חיון- מסביב לעולם ב80 יום

# data[].attributes.subject
יובל חיון- מסביב לעולם ב80 יום

# data[].attributes.body
שאלה 3 פוסט 4
פספרטו
הגענו לליברפול, ואז הבלש פיקס שעקב אחרינו, נתן צו מאסר לפיליאס פוג. התחלתי להתעצבן ולחשוב איך כל הדברים הרעים נופלים עלינו. פיליאס פוג לא עשה כלום, פשוט האשימו אותו סתם. רבתי עם השוטרים, זה לא עזר ולא רציתי לעזוב אותו כי הוא חשוב לי. גם גברת אאודה לא רצתה לעזוב את פוג, והחלטנו שאנחנו נשארים איתו לא משנה מה. הרגשתי הקלה כל כך גדולה שאמרו לנו שהגנב נעצר לפני שלושה ימים. זה אחד הרגעים שממש שמחתי שהבעיה נפתרה.