# data[].attributes.body
Pelicanul creț  (Pelecanus crispus)  face parte din familia Pelecanidae este pasărea cu cea mai mare dimensiune din familia sa.

TAXONOMIE

Regnul: Animalia

Clasa: Aves

Ordinul: Pelecaniformes

Familia: Pelecanidae

Genul: Pelecanus

Specia: Pelecanus crispus

CARACTERISTICI, COMPORTAMENT, HABITAT

Poate ajunge până la 180 de centimetri de la vârful cozii până la capătul ciocului. Aripile sale întinse măsoară între 310 și 345 de centimetri lungime,  lungimea corpului este de 1,6-1,8 m iar greutatea de 11-13 kg. Pelicanul creț prefera în special zonele cu umezeala ridicată precum deltele, estuarele și lagunele.  Specific acestuia sunt penele ciufulite și încrețite de pe cap și ceafă.
Pelicanul, excelent zburător și bun înotător, are un corp îndesat, un cioc lung, cu o pungă galben-portocalie sub el, ce se poate dilata. Pelicanii nu se pot scufunda, dar pescuiesc împreună, încercuind peștii sau broaștele și aruncându-și simultan capetele în apă cu ciocurile larg deschise, la adâncime mică. Se folosesc atunci de pungile lor ca de o plasă. Se hrănesc mai ales cu pești bolnavi sau izolați în bălți pe cale de desecare, fiind considerați ca adevărați „sanitari piscicoli”.
În România cuibăreşte în Delta Dunării (534 exemplare) alături de pelicanul comun, dar şi izolat, în colonii mici de câteva zeci de perechi, în zona sudică a Deltei Dunării şi complexul lagunar Razim-Sinoe.  Alături de pelicanul comun reprezintă speciile simbol ale Deltei Dunării.

REPRODUCERE

Se reîntorc din cartierele de iernare mai devreme decât pelicanii comuni, la începutul lui martie. Cuibul este mai elaborat, alcătuit din rizomi de stuf şi alte resturi vegetale. Cuibăritul se desfăşoară în mod similar celeilalte specii, în lunile martie-aprilie. Femela depune 2-4 ouă a căror perioadă de incubaţie durează circa 31 de zile. Puii sunt gata de zbor după 75-85 zile şi ating maturitatea sexuală la 3-4 ani.

CAUZE ALE DISPARIȚIEI
- ambarcaţiunile cu turişti care vor să o observe cât mai îndeaproape
- gripa aviară
- distrugerea habitatelor de către om
-  exploatarea comercială (colectarea de plante, vânatul iraţional şi braconajul)
-  poluarea
- schimbările climatice globale
- braconajul

MĂSURI DE CONSERVARE
Pentru pelicanul creţ a fost elaborat un Plan naţional de Acţiune care reglementează măsurile necesare pentru conservarea speciei (Administraţia Biosferei Delta Dunării împreună cu SOR/BirdLife România). De asemenea, platformele artificiale instalate în complexul lagunar Razim-Sinoe şi-au dovedit eficienţa prin ocuparea lor de către pelicanii creţi.

CURIOZITĂȚI

Folosesc pungile de sub gat pe post de plasa de pescuit, cu care pot susține o încărcătura de până la 11 kg.

Când prind peste în pungile lor, scutura capul pentru a elimina surplusul de apa adunat odată cu peștii.

Nu are nări, respirând prin intermediul ciocului.

Are cel mai mare cioc dintre toate păsările care poate atinge și 46 cm lungime.

Pentru a atrage femelele în sezonul de împerechere, masculii își schimba culoarea ciocului, a pungii și a gâtului în nuanțe deschise.

Femela depune intre 1 și  3 oua și perioada de incubație ține de la 28 până la 35 de zile.

Fosilele descoperite arată prezența lor pe pământ încă de acum 30 milioane de ani.

Un adult se hrănește cu aproximativ 2 kg de pește zilnic.

# data[].attributes.body
TAXONOMIE
Regnul: Animalia
Clasa: Mammalia
Ordin: Artiodactyla
Familie: Cervidae
Gen: Elaphodus
Specie: Cervus Elaphus/ Dama Dama

Cerbul carpatin este un mamifer erbivor, trǎieşte aproximativ 12-18 ani şi face parte din familia cervidae şi categoria rumegǎtoare, fiind cel mai mare reprezentant al copitatelor. Această specie,  cunoscut sub denumirea științifică de "Cervus Elaphus " sau "Dama Dama", este animalul cu înfǎţişarea mândrǎ, elegantǎ, dar puternicǎ. Lungimea corpului poate ajunge pânǎ la doi metri, iar pǎrţile corporale sunt foarte bine echilibrate, fiind de talie mai mare decât ciuta, coarnele lui sunt ramificate.
Cerbul mascul este de talie mare, greutatea lui variazǎ între 150-300 kilograme, pe când greutatea ciutei este de numai 80-150 kilograme. Pieptul cerbului este lat, puternic, cu umeri proeminenți, gâtul mare niţel îndoit şi turtit lateral. Coarnele sunt ramificate , cu o lungime de 2 metri, cu crengi, vârfurile lor fiind albe, strǎlucitoare, cântǎrind aproximativ 16 kilograme. Acestea se schimbǎ anual la masculi  începând din luna februarie,la cei mai bǎtrâni, iar în luna aprilie la cei mai tineri.

BIOTOPUL ȘI HRANA
Cerbul carpatin trăiește în cârduri, aceste cârduri se formeazǎ dupǎ boncǎnit, adicǎ dupǎ împerechere, cârdurile de masculi sunt conduşi de un cerb tânǎr, iar cele de ciute merg separat şi sunt conduse de  ciuta cea mai bǎtrânǎ.
Cerbul trǎieşte în interiorul arcului carpatic, în zone bine împǎdurite dar cu multǎ linişte şi bǎlţi de apǎ pentru scǎldat. Hrana este formatǎ din muguri, scoarţǎ de copac, copaci tineri sau frunze verzi acoperite de zǎpadǎ.

COMPORTAMENT

Cerbii masculi încep vânătoarea, în cele mai multe cazuri, la începutul lunii septembrie și încheie sezonul la jumătatea lunii decembrie. În cazul femelelor, vânătoarea începe tot atunci, diferența fiind încheierea prelungită cu 30 de zile.

REPRODUCERE

Perioada în care cerbii se reproduc are începuturile primăvara, încheindu-se abia în toamnă.

Cel mai mare duşman al cerbului este omul care prin vânat a reuşit sǎ rǎreascǎ specia sau chiar sǎ-o stârpeascǎ. De asemenea, din rândul animalelor sunt: lupul, râsul şi ursul.

CAUZELE DISPARIȚIEI:
-distrugerea habitatelor
- vânarea animalelor pentru  preluarea coarnelor, cărnii  și blănii
- afectarea a unor resurse naturale benefice speciei

MĂSURI DE CONSERVARE:
Parteneri: WWF DCP/ România și NGO RachivEcoTur, Ukraina. Aceștia propun dezvoltarea unor măsuri de gestionare care să contribuie la conservarea cerbului carpatin.

CURIOZITĂȚI:

Cerbii au copite şi chiar degete la picioare.

Un pui de cerb începe să facă primii paşi la 30 de minute după ce vine pe lume.

Cerbii au abilitatea de a sări destul de sus şi sunt de asemenea foarte buni înotători.

Puii de cerb se nasc cu pete pe corp care îi ajută să se camufleze mai uşor în iarbă. După primul an de viaţă petele încep să dispară.

# data[].attributes.body
Ursul brun este un animal deosebit de puternic, aparținând familiei Urside, are un corp de până la 2,5 m lungime, o înălțime la greabăn de până spre 1,5 m și o greutate maximă de 600kg. Acesta poate trăi până la 30 de ani în natură și până la 50 de ani în captivitate. Cea mai numeroasă populație este atestată în România–6.000-6.300 de urși bruni, conform datelor din 2014.

TAXONOMIE
Regn:Animalia
Încrengătură:Chordata
Clasă:Mammalia
Ordin:Carnivora
Familie:Ursidae
Gen:Ursus
Specie:arctos

CARACTERISTICI
Ursul brun are o blană deasă, mult apreciată, cu două rânduri de peri, spicul și puful. Deși culoarea de bază este cea brun-cafenie, variază foarte mult de la negru la cafeniu și chiar galben, după vârstă, anotimp și zona geografică. Are corpul masiv și mersul greoi, dar în fugă (galop) depăşeşte viteza omului. Are vederea slabă, dar auzul și mirosul sunt excelente. Când se orientează, se ridică în poziție bipedă.

COMPORTAMENT
Ursul Brun este un animal, de obicei, nocturn. Este un animal solitar, deși, din când în când, un numar mare de exemplare se poate aduna în locuri unde hrana este abundentă și unde formează ierarhii sociale organizate pe vârstă și mărime.

MOD DE HRĂNIRE
Ursul brun este omnivor, având ca principale surse de hrană peștii și rădăcinile diferitelor plante. De asemenea, se mai hrăneste cu mici mamifere și ocazional vânează și animale mai mari, cum ar fi căprioare.

REPRODUCERE
Sezonul de împerechere începe la sfârșitul lunii mai și se termină la începutul lunii iulie. Femelele se maturizează din punct de vedere sexual după 5 ani. Dacă femela nu a acumulat destulă grasime ca să supraviețuiască iernii, embrionul nu se mai dezvoltă și este absorbit de organismul adultului. Dupa 7-8 luni de gestatie, ursoaica ursoaica naste de regula 1 pui. In cazuri exceptionale insa, poate naste pana la 5 pui.

CAUZELE DISPARIȚIEI
-distrugerea habitatelor
-vânarea animalelor pentru preluarea blănii

ȘTIAȚI CĂ...

-Stiati ca ursul nu hiberneaza? Aceasta cunoscuta hibernare este o stare de somnolenta
-Femela ursului brun, isi petrece iarna in barlog, unde da nastere puilor

# data[].attributes.body
Cocoșul de munte (Tetrao urogallus) este o specie de păsări din familia  fazanului (Phasianidae), ordinul Galliformes. O pasăre foarte sperioasă, care se poate vedea rar în natură.

TAXONOMIE

Regn: | Animalia
Încrengătură: | Chordata
Clasă: | Aves
Ordin: | Galliformes
Familie: | Phasianidae
Subfamilie: | Tetraoninae
Gen: | Tetrao
Specie: | T. urogallus

Nume binomial

Tetrao urogallus

DESCRIERE

Cocoşul de munte este o specie caracteristică zonelor de pădure de conifere, dense, înalte şi întunecate, dar care au şi luminişuri deschise. Lungimea corpului este de 54-90 cm şi are o greutate medie de 4300 g pentru mascul şi până la 2000 g pentru femelă. Anvergura aripilor este cuprinsă între 87-125 cm. Masculul este uşor de recunoscut după talia mare, gâtul şi coada lungi şi penajul închis. Femela este considerabil mai mică decât masculul, însă mai mare decât femela de cocoş de mesteacăn ( Lyrurus tetrix ). Are un penaj brun pestriţ.

ETIMOLOGIA DENUMIRII STIINTIFICE

Numele de gen provine din greacă şi este cel mai probabil sinonim cu tetrax – un fel de pasăre. Numele de specie provine din cuvântul latin urogallus – cocoş de munte.

LOCALIZARE SI COMPORTAMENT

Este o specie sedentară prezentă pe cea mai mare parte a continentului european.Cocosul de munte traieste in padurile de conifere,  la altitudini de 1200-1500 metri. Se gaseste in urmatorele tari: Albania, Andorra, Austria, Belarus, Bosnia si Hertegovina, Bulgaria, China,Romania etc. În captivitate trăieşte până la 18 ani.Primavara, cocosul de munte isi afiseaza coada si isi mareste postura, emite sunete ciudate pentru a-si mentine pozitia fata de alti cocosi de munte. Cateodata, aceasta aparitie duce la lupte feroce  ce se lasa cu rani grave. Gaina de munte alege cocosul de munte cu care doreste sa se imperecheze,apoi cloceste ouale si creste puii fara nici un ajutor din partea masculului.

HRANA COCOŞULUI DE MUNTE

Cocosul de munte mananca lastari si muguri de conifere si o mare varietate de fructe de padure. Puii mananca insectele si ramele pe care le gasesc in pamant.

PREZENȚA COCOŞULUI DE MUNTE IN ROMANIA

Cocoşul de munte trăieşte si la noi în ţară pe tot cuprinsul lanţului carpatin, preferând pădurile de răşinoase sau în amestec cu foioasele. Este o pasăre greu de văzut în habitatul său natural deoarece este foarte precaută.

REPRODUCEREA

Rotitul, dansul nupţial al cocoşului de munte, este spectaculos printr-un ansamblu de mişcări şi sunete, are loc pentru atragerea perechii, la începutul primăverii, singura perioadă de altfel când te poţi apropia de el. Femelele depun ulterior șase-zece ouă într-un cuib ridicat pe sol între ierburi şi buruieni, după 27 de zile are loc ecloziune, iar după numai zece zile puii pot zbura.

AMENINTARI SI MASURI DE CONSERVARE

Degradarea habitatelor şi pierderea surselor de hrană din cauza suprapăşunatului, împreună cu braconajul sunt principalele pericole ce afectează specia. Reducerea suprapăşunatului şi a braconajului pot contribui la refacerea populaţiei.

CAUZELE DISPARIȚIEI

-are numeroşi duşmani naturali, din rândul mamiferelor şi al păsărilor răpitoare, de la jder până la râs şi lup, iar de la acvilele mici pana la cele de stanca
-braconajul
-degradarea habitatelor

CURIOZITATII

●Ouăle cocoșilor de munte au mărimea oului de găină domestică, însă culoarea lor este albă punctat cu brun.
● Atat la cocosul de munte cat si la găină de munte pe timpul iernii le cresc pene pe picioare.
●Deasupra ochilor, păsările au o porțiune neacoperită de pene de culoare rosie.

# data[].attributes.body
Hamsterul românesc (Mesocricetus newtoni) cunoscut și sub numele de hamster dobrogean este o specie de rozătoare din familia Cricetidae.

TAXONOMIE

Regnul: Animalia
Încrengătură: Chordata
Clasă: Mammalia
Ordin: Rodentia
Familie: Cricetidae
Gen: Mesocricetus
Specie:M. newtoni

Caracteristici:
• Arealul de răspândire al hamsterului românesc nu este cunoscut cu exactitate, dar se presupune că nu depășește 50.000 km pătrați în Dobrogea și nord-estul Bulgariei.
• Hamsterul românesc trăiește în zona de câmpie pe terenuri uscate și pietroase cu vegetație puțină dar și în culturi de legume, livezi sau vii. S-a estimat că ar exista în jur de 3.000 de exemplare de hamsteri românești în libertate ceea ce îl clasifică drept aproape amenințat.
• Capul și trunchiul au 100-150 (340) mm, iar coada 10–15 mm, bontă la capăt, puțin păroasă. Capul mic și îndesat. Pe spate este cenușiu-galben-cafeniu, iar pe piept este negru ca un guler. Abdomenul este galben-cenușiu. Pe laturile gâtului și pieptului sunt 3 pete albe-gălbui.
• Este un animal exclusiv de stepă cultivată sau cu vegetație spontană bogată, ocupând biotopuri atât cu coline, cât și în plin șes, construindu-și galeriile, de obicei, în terenuri înțelenite, nesupuse lucrărilor agrotehnice. Activitatea cea mai intensă în primele ore ale serii și dimineața înainte de răsăritul soarelui.
Reproducere
Prima reproducere este prin aprilie-mai, apoi alte 2-3 generații de pui (2-10), orbi (ochii se deschid după 15 zile), nuzi, cu dinți. Puii din generația a treia iernează cu părinții. Trăiește 2-3 ani. Este exclusiv erbivor, nedăunător. Poate fi folosit ca animal de experiență în laboratoare.
Comportament
Hamsterul românesc este o specie nocturnă și crepusculară de rozătoare. Trăiește în mod solitar într-o rețea complexă de vizuini. Mănâncă semințe, legume furate de către ei, ierburi, dar și insecte. Își transportă mâncarea cu ajutorul fălcii sale elastice care îl ajută să o depoziteze. Ating maturitatea sexuală în timp de 56-70 de zile și se înmulțesc între lunile aprilie și august. Hamsterul obișnuit are o perioadă de gestație de 15 zile, și naște odată între 1 și 15 pui pe care îi înțarcă după 3 săptămâni de la naștere. Ei comunică folosind chițăitele cu ultra-sunete. Își marchează teritoriul frecându-și glandele de anumite obiecte.
Trăiește izolat, în galerii construite la 60-80 (rar 150) cm adâncime, cu o galerie mai simplă și separată pentru pui, căptușită cu ierburi moi.

Cauzele dispariției
O specie endemică aflată în prag de dispariție din cauza agriculturii. Distrugerea habitatului și surselor de mâncare a redus numarul populației de grivan mic la doar 2000 de exemplare.

# data[].attributes.body
Antilopa Saiga este o specie deosebita prin aspectul ei, insa, din pacate, aceasta nu mai habiteaza zona Romaniei in salbaticie, fiind regasita doar in rezervatii naturale.
In prezent, numarul antilopelor Saiga este estimat la 50.000 de indivizi, care populeaza Kalmykia, trei arealuri din Kazakhstan si doua zone izolate din Mongolia.ă

Regnul: Animalia
Încrengătură: Chordata
Clasă: Mammalia
Ordin: Artiodactyla
Familie: Bovidae
Gen: Saiga
Specie: S. tatarica

Caracteristici:

statura unei antilope saiga nu depaseste 0,6 – 0,8 m

greutatea variaza intre 36 si 63 kg, masculii fiind mai mari decat femelele si diferentiindu-se de acestea prin prezenta coarnelor.

Corpul animalului este acoperit de un strat de par lanos, aspru si zbarlit, adaptat conditiilor de clima specifice fiecarui anotimp: astfel in timpul verii blana de culoare galbena este mai subtire cu pana la 70 % in comparatie cu blana alba din timpul iernii.

ce le diferentiaza net de toate celelalte specii din subfamilia Antilopinae este forma nasului, cu ajutorul narilor sale mari Saiga filtreaza aerul, eliminand praful dens din timpul verii sau incalzeste aerul inhalat pe timpul iernii.

Reproducere:
Sezonul de imperechere incepe in luna noiembrie, cand tapii incep sa se lupte intre ei pentru suprematie. Invingatorul devine conducatorul unei turme de 5 pana la 50 de femele, cu care se imperecheaza. In primavara, femelele nasc, in cele mai multe cazuri cate doi manji si mai rar cate unul.

Antilopa saiga femela atinge maturitatea la 7-8 luni, iar masculii la 2 ani. Perioada de imperechere tine din noiembrie pana in decembrie. Perioada de gestatie dureaza 5 luni si da nastere la 2 pui.

Puii incep sa manance iarba la varsta de 4-8 zile, iar alaptarea dureaza cel putin o luna si cel mult patru luni. In captivitate nu alapteaza alti pui in afara de cei proprii, insa in salbaticie s-a observat acest comportament.

Durata de viata a unei antilope saiga este de 6 pana la 12 ani.

COMPORTAMENT ANTILOPA SAIGA

Antilopa saiga este o specie poligama, iar in perioada de imperechere se strange un grup de 5-10 femele si un singur mascul. Masculul este foarte protectiv cu haremul sau.

Sunt frecvente luptele intre masculii saiga si uneori se lupta pana la moarte.

In timpul perioadei de imperechere mascul nu se hraneste si isi consuma toata energia aparand turma de femele. Deseori mortalitatea masculilor ajunge la 80-90%.

Cei mai mari dusmani ai ei sunt animalele carnivore de stepa si lupii.

Cauzele disparitiei:

vanare excesiva pentru coarne, blana si carne.

distrugerea habitatelor naturale de catre om

Stiati ca ..

Antilopa este cel mai rapid animal dupa ghepard, atingând viteze de 80 de km/h

In timpul perioadei de imperechere mascul nu se hraneste

# data[].attributes.body
Capra Neagră

TAXONOMIE
Regn: Animalia
Încrengătură: Vertebrata
Clasă: Mammalia
Ordin: Artiodactyla
Subordin: Ruminantia
Familie: Bovidae
Subfamilie: Caprinae
Gen: Rupicapra
Specie: Rupicapra rupicapra

CARACTERISTICI ŞI HABITAT
Capra-neagră (Rupicapra rupicapra) este un animal care face parte din familia Bovidae, subfamilia Caprinae. Ea este răspândită în regiunile înalte şi stâncoase (muntoase) din Europa în zone precum munții Alpi, regiunea Savoia (Italia, Elveția) până în sudul Franței, Pirinei, Dalmația, Grecia, iar spre nord până în Anatolia, munții Caucaz, munții Carpați (România), zone din Austria, Slovacia, Germania şi din Asia Mică. Capra-neagră are o înălțime între 110 și 130 cm, are o coadă scurtă (maximum 7 cm), cântărind între 30 și 50 de kg. Are un corp relativ scund, picioare musculoase cu copită despicată, un gât relativ lung terminat cu un cap scurt prevăzut la ambele genuri cu două coarne inelate și încovoiate spre înapoi. În spatele coarnelor se găsesc două glande care secretă în perioada de împerechere un lichid cleios cu miros neplăcut. În timpul verii capra-neagră are o culoare spălăcită brun-roșcată, partea inferioară a corpului fiind alb-gălbui, având pe spate o dungă neagră. Iarna culoarea caprei este brun închis, brun negricios, fiind alb pe abdomen și picioare, capul fiind de culoare albă-gălbuie, pe creștet având o dungă de culoare închisă. Animalul trăiește în grupuri de 15 - 30 de capre formate din capre tinere și capre mame. Această structură socială se schimbă în funcție de starea anotimpului. Hrana lor constă din măceșe alpine, muguri și vlăstari de foioase sau conifere, frunze de plante diferite, iarna caprele consumă mușchi sau licheni.

REPRODUCEREA ŞI DURATA DE VIAȚĂ
În luna noiembrie începe perioada de împerechere, ca la sfârșitul lunii mai să fie primele fătări de iezi care țin până la începutul lunii iunie.
Perioada de gestație la caprele-negre durează 6 luni, iezii devin maturi la vârsta de trei ani, iar o capră-neagră poate trăi între 15 și 20 de ani.

CAUZE ALE DISPARIȚIEI
Momentan, aceasta specie „persista“ in Apuseni și în Piatra Craiului, in Munții Tarcului si Bucegi, în Retezat, în Fagaras, în Ceahlau, în Munții Rodnei și Vrancei.
Pericolele la care pot fi expuse caprele-negre sunt căderile de stânci, animalele de pradă ca râsul, lupul, ursul, vulturul, iar aici se pot aminti și vânătorile organizate de om.

MĂSURI DE CONSERVARE
In 2003, ONG-urile au tras un semnal de alarma, afirmind ca in Muntii Rodnei fusesera vazute doar cinci exemplare. In anul urmator, membrii acestor organizatii au fost cooptati la activitatea de numarare a caprelor negre din masiv. S-au vazut in jur de 60 de exemplare, numarul total fiind estimat la aproximativ 100.
La ora actuala, se derulează un proiect numit „Cu ochii pe caprele negre“ inițiat în 2004 de Ecosilvia Retezat și UNESCO Pro Natura. Intentia ONG-urilor este de a conlucra cu autoritatile pentru a depista cele mai bune metode de evaluare a populație de capre negre.

ȘTIAȚI CĂ..
• Capra neagra se distinge prin agilitate, putând face salturi de pâna la 2 m înălțime și 6 m lungime. Chiar și pe stânci abrupte, poate atinge o viteza de 50 km/ora. La nevoie poate înota, dar traversarea lacurilor alpine o epuizeaza.
• Animalul ierbivor este gregar, acest lucru însemnând că trăiește în grupuri de 5-30 exemplare, conduse de femele bătrâne. Masculii adulți de peste cinci ani duc o viață solitară, retrași în zone greu accesibile.
• Vârsta unui exemplar poate fi aflata numărând inelele de pe coarne.

# data[].attributes.body
TAXONOMIE:
Regn: | Animalia
Încrengătură: | Chordata
Clasă: | Mammalia
Ordin: | Artiodactyla
Familie: | Bovidae
Gen: | Bison
Specie: | B. bonasus

CARACTERISTICI:

Zimbrul este cel mai greu animal european de pe uscat. Un zimbru are o lungime de 2,9 - 3 metri și o înălțime de 1,9 metri, cântărind de la 300 la 920 kg. Este mai înalt, dar mai puțin masiv decât ruda sa apropiată bizonul american. De asemenea are păr mai scurt decât acesta.

Zimbrii trăiesc 28 de ani în captivitate, dar în sălbăticie trăiesc mai puțin. Pot avea pui la vârste între 4 și 20 de ani la femele și între 6 și 12 ani la masculi. Teritoriul zimbrilor poate ocupa și 200 km², iar unele turme preferă pajiștile și poienile din pădure.

ZONE DE HABITAT:

În Europa de Vest, zimbrii au dispărut încă din secolul al XI-lea, mai puțin în Ardennes unde au rezistat până în secolul al XIV-lea.

Ultimul zimbru din Moldova a fost ucis în 1762, iar din Transilvania în 1790. În estul Europei, zimbrii erau proprietatea regilor poloni, lituanieni și țarilor ruse. Regele Sigismund I al Poloniei a instituit pedeapsa cu moartea pentru braconarea zimbrilor în anii 1500. Ultimul zimbru în sălbăticie a fost ucis în Polonia în 1919, iar din lume în 1927, în Caucaz.

În 1927 mai puțin de 50 de zimbri mai rămăseseră în lume, toți în grădini zoologice, ultimii zimbri în sălbăticie fiind uciși de braconieri după Primul Război Mondial.

În România, zimbrii pot fi admirați în Rezervația Dragoș-Vodă de la Vânători Neamț, în Rezervația Neagra de la Bucșani, Dâmbovița (cea mai mare rezervație din România ca număr de exemplare [2]), în rezervația Valea zimbrilordin Vama Buzăului, Brașov, la Hațeg - Slivuț, la Grădina Zoologică din Târgoviște, două exemplare la Grădina Zoologică din Reșița și două exemplare la Grădina Zoologică din Hunedoara. Zimbrii au fost re-introduși în România în anul 1958, când primele două exemplare de animale au fost aduse din Polonia și ținute într-o rezervație din Hațeg.[3] Ideea zimbrilor în libertate, pe teritoriul României, s-a născut abia în 1999, printr-un program susținut de Banca Mondială și Uniunea Europeană.

În data de 21 martie 2012 au fost eliberați 5 zimbri din Parcul Național Dragoș Vodă, ei sunt monitorizați în permanență.

Începând cu anul 2014, în Munții Țarcu (pe raza comunei Armeniș, județul Caraș-Severin) au fost reintroduse mai multe exemplare din această specie (17 mai 2014 au fost reintroduse 17 exemplare, 12 iunie 2015, 14 exemplare, iar în 11 iunie 2016 încă 10 exemplare).

REPRODUCERE:

Zimbrii devin maturi sexual la vârsta de 3 ani, însă încep să se împerecheze de la 6 sau 7 ani. În general, femelele se împerechează la fiecare doi ani, dând naștere unui singur pui, și tot așa până la finalul vieții. Masculii însă devin inactivi sexual la vârsta de 12 ani. În timpul sezonului de împerechere, din august până în octombrie, masculii stau împreună cu turma timp de 6 zile și își arată forța și autoritatea prin ruperea copacilor tineri și prin rostogoliri. Odată ce a atras atenția unei femele, masculul o separă de turmă și împerecherea durează două-trei zile. Perioada de gestație este de 8-9 luni și în general puii se nasc în mai sau iunie. Puii cântăresc 25-30 kg și mânâncă lapte de la mamă timp de un an.

STIATI CA:

Zimbrul nostru este chiar mai rar decat rinocerul negru, cu doar 3403 exemplare in libertate sau semi-libertate?

Puii consumă zilnic 8.5 kg de mâncare, în timp de adulții pot mânca chiar și mai mult de 30 kg în fiecare zi.

Zimbrul este un rumegător și consumă atât iarbă, cât și fibre. Sistemul digestiv cere un „program” regulat de hrănire care este întrerupt de pauzele de odihnă și de rumegare.

# data[].attributes.body
Ursul brun este un animal deosebit de puternic, aparținând familiei Urside, are un corp de până la 2,5 m lungime, o înălțime la greabăn de până spre 1,5 m și o greutate maximă de 600kg. Acesta poate trăi până la 30 de ani în natură și până la 50 de ani în captivitate. Cea mai numeroasă populație este atestată în România–6.000-6.300 de urși bruni, conform datelor din 2014.

TAXONOMIE
Regn:Animalia
Încrengătură:Chordata
Clasă:Mammalia
Ordin:Carnivora
Familie:Ursidae
Gen:Ursus
Specie:arctos

CARACTERISTICI
Ursul brun are o blană deasă, mult apreciată, cu două rânduri de peri, spicul și puful. Deși culoarea de bază este cea brun-cafenie, variază foarte mult de la negru la cafeniu și chiar galben, după vârstă, anotimp și zona geografică. Are corpul masiv și mersul greoi, dar în fugă (galop) depăşeşte viteza omului. Are vederea slabă, dar auzul și mirosul sunt excelente. Când se orientează, se ridică în poziție bipedă.

COMPORTAMENT
Ursul Brun este un animal, de obicei, nocturn. Este un animal solitar, deși, din când în când, un numar mare de exemplare se poate aduna în locuri unde hrana este abundentă și unde formează ierarhii sociale organizate pe vârstă și mărime.

MOD DE HRĂNIRE
Ursul brun este omnivor, având ca principale surse de hrană peștii și rădăcinile diferitelor plante. De asemenea, se mai hrăneste cu mici mamifere și ocazional vânează și animale mai mari, cum ar fi căprioare.

REPRODUCERE
Sezonul de împerechere începe la sfârșitul lunii mai și se termină la începutul lunii iulie. Femelele se maturizează din punct de vedere sexual după 5 ani. Dacă femela nu a acumulat destulă grasime ca să supraviețuiască iernii, embrionul nu se mai dezvoltă și este absorbit de organismul adultului. Dupa 7-8 luni de gestatie, ursoaica ursoaica naste de regula 1 pui. In cazuri exceptionale insa, poate naste pana la 5 pui.

CAUZELE DISPARIȚIEI
-distrugerea habitatelor
-vânarea animalelor pentru preluarea blănii

ȘTIAȚI CĂ...

-Stiati ca ursul nu hiberneaza? Aceasta cunoscuta hibernare este o stare de somnolenta
-Femela ursului brun, isi petrece iarna in barlog, unde da nastere puilor