# data[].attributes.body
"Til tider lader han mig være i dagevis. Men så mærker jeg ham pludselig, som han skraber løs deroppe på min hjernekuppel." (s. 109 ll 36-37)

# data[].attributes.body
Jeg var glad da jeg gik ud i sumpen med hende, fordi jeg ikke behøvede at ødelægge hendes hår. Jeg slog hende i nakken under hårgrænsen med dækjernet.
(side 110, linje 43-45)

# data[].attributes.body
"Har de selv nogen sindemærket små fødders trin, når de spadsere hen over deres hjerneskal? fodtrin på deres isse - frem og tilbage, og frem og tilbage? (s. 108, ll. 25-27

# data[].attributes.headline
lillian og Cecilie H.                    

# data[].attributes.subject
lillian og Cecilie H.                    

# data[].attributes.body
ja, jeg dræber mennesker. det er jo det Enoch forlanger, forstår de.

man kan mærke hans krop, så lille bitte og kold, når den presser sig tit ind under ens hjerne. der må være noget bedøvende ved hans klør, for ondt gør de ikke.

# data[].attributes.body
- "En sagte spinden. En bild, fjern spinden. Enochs spinden, når han havde spist. Og så hørte jeg en kradsen. Den kendte kradsen af Enochs klør, når han lysker sig efter lystent efter at have spist sig mæt" (s. 120, ll. 23-26)

# data[].attributes.body
"De spindende og kradsende lyde kom inde fra Mr. Cassidys hoved" - s. 120, linje 27-28

"Så nær havde jeg aldrig hverken før eller senere været ved at se Enoch: som en hvid stribe, der i glimt kom jagende ud af det store, røde hul, han havde gnavet i Mr. Cassidys baghoved" - s. 120, linje 38-40

# data[].attributes.body
Lutter drømme? Det tror jeg nu ikke. Det er det andet liv, der kun er en drøm - livet i rønnen i udkanten af sumpen. (s. 109 l. 22-23)

Hvordan hun havde lavet urtete mod sygdomme og solgt dem...…… Han vidst at folk havde kaldt hende en heks. (s. 113 l. 12-18)

# data[].attributes.body
"De finder jo sikkert endnu flere lig, hvis de graver videre - ikke sandt, Seth?" S.115 L.17-18

"Det er jo derfor, jeg skal slå de mennesker ihjel for ham... Fordi han vil have deres hoveder"
S.116 L. 30-31

# data[].attributes.body
"selv om man senere opdager små rifter på sin hals; rifter der bløder og bløder" s. 108 l. 43-44

"Jeg slog hende i nakken under hårgrænse med dækjernet" s. 110 l. 44-45

# data[].attributes.body
"Som en hvid stribe, der i et glimt kom jagende ud af det store, røde hul, han havde gnavet i Mr. Cassidys baghoved." (s. 120 linje 39-40)

# data[].attributes.body
“Når jeg har gjort hvad han forlanger, fører han mig bort - ud af mig selv - i dagevis. Der er jo andre verdner end denne - steder hvor jeg er konge." (S. 109 ll. 16-18)

"Så begyndte mr. Cassidy at hyle - ikke så højt, men sagte, dybt nede i struben. Han rørte sig overhovedet ikke, men tudede bare dæmpet.
Jeg vidste det var Enoch, der nu tog hvad han ville have... Fra ham"
(S. 120 ll 11-15)

# data[].attributes.body
"Ja jeg dræber mennesker. Det er jo det, Enoch forlanger, forstår De" s. 109 l.26

# data[].attributes.body
"Ja, jeg dræber mennesker"
- s. 109, linie 26

# data[].attributes.body
"Folk tror, at jeg er fattig, fordi jeg aldrig nogen penge og bor i den gamle hytte af udkanten af sumpen" (s. 109, l. 13-14)

"Så begyndte mr. Casiddy at hyle - ikke højt, men sagte dybt nede i struben. Han rørte sig overhovedet ikke, men tudede bare dæmpet." (s.120, l. 11-13)

# data[].attributes.body
"Efter at jeg havde arbejdet med øksen, anbragte jeg liget i kviksandet."
(s. 110, l. 47 - s. 111, l. 1)

"Han lader mig altid skære hovederne af, så han kan få dem."
(s. 116, l. 33)