# data[].attributes.headline
Transparències de la sessió 1 del curs Rosa Sensat 2019

# data[].attributes.subject
Transparències de la sessió 1 del curs Rosa Sensat 2019

# data[].attributes.body
Primera presa de contacte: presentació dels formadors, distribució temporal i de funcionament de les diferents sessions, activitats a realitzar i, sobretot, els objectius d'aquesta formació (mirar diapo 10).
Ja de bon començament vaig comprendre que la formació no seria tal i com l'havia imaginat, que no compliria amb les meves espectatives o allò que estava buscant però SEMBLA QUE PODRIA SER FORÇA INTERESSANT I CONSTRUCTIVA, en concret si la formació es centra al tercer dels seus objectius:

"Començar a obrir el pensament a la complexitat i les possibles implicacions que comporten adoptar "una mirada globalitzadora" a l'escola"

És evident que els alumnes aprenen globalment de forma natural, per això, cal que les  nostres pràctiques educatives siguin globalitzadores, hem d'adoptar una mirada globalitzadora. Per mi seria molt important que el curs m'ha porti noves propostes de COM FER-HO per a comparar-les amb les meves pràctiques habituals a l'aula.

# data[].attributes.headline
Fernando Hernández: “Falta tenir una visió global d’un projecte educatiu de país”

# data[].attributes.subject
Fernando Hernández: “Falta tenir una visió global d’un projecte educatiu de país”

# data[].attributes.body
La idea que m'agradaria destacar d'aquesta entrevista al professor d'universidad Fernando Hernández és la de saber diferenciar el que són veritables projectes educatius dels que són  modes. Un veritable projecte educatiu, tal icom diu ell mateix:

Ha de tenir una filosofia de vida al darrera i necessita temps per compartir, temps per escoltar-se, temps per avaluar el que s'està fent. Cal fer un seguiment per valorar com fem el recorregut encara que haguem d'anar fent-lo i desfent-lo.

Per aconseguir-lo hem d'assumir la responasabilitat de decidir com ens organitzem i cap a quina direcció volem evolucionar. Els majors obstacles els trobem a l'administració i en les seves polítiques educatives.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Entrevista a Fernando Hernández
Per què costa eliminar les estructures rígides que hi ha a l'educació?
Considero que estem en un moment particularment incert i és complicat trencar amb aquestes estructures. Hi havia èpoques en què estava molt clar: "el que cal ensenyar és això, aquesta matèria". Ara la finalitat de l'educació és una agenda d'interessos. Com a educador o educadora has de tenir molta cura dins del teu propi centre en què és el que defineixis.

Pots trobar-te en un centre que esta donant, sense saber-ho, una visió absolutament neoliberal i un altre que estan donant una visió llibertària sense fer-ho explícit; i un altre que per contra doni una visió socialdemòcrata, per simplificar-ho. Tot això no està explicitat, són els valors que estan circulant dins de nosaltres; i això t'orienta. Si estic a un centre de secundària i tinc la impressió que el que he de fer és preparar la mà d'obra d'unes determinades condicions per entrar al món de treball.. s'està repetint la mateixa cançó que jo sentia quan vaig començar la meva carrera fa quasi 40 anys. No ha canviat res?

Per què accepto aquest tipus de relat a l'escola? Davant d'això sovint és molt difícil assumir la responsabilitat de decidir com ens organitzem, i en quina direcció i, per tant, el que fem és delegar. Per altra banda, per avançar en un procés o per desplaçar-se en un procés es necessita temps: temps per compartir, temps per escoltar-se, temps per avaluar el que està passant. Per exemple, en aquest moment a Catalunya molta gent està fent moltes coses noves, però ningú està fent el seguiment del que aporten aquestes coses. Són modes, i el moviment per modes és un moviment de risc perquè demà se'n gasten i n'entra una de nova.
Això està passant a Catalunya?
Jo penso que ara Catalunya entrarà en una corrent molt conservadora i la gent no sap què és una corrent conservadora. Per tant, hem d'assumir la responsabilitat i pensar què fem davant d'això i com fem el recorregut, encara que haguem d'anar fent-lo i desfent-lo (i això implica una atenció).

Per altra banda, el projecte d'escola no es pot separar d'un projecte de vida en comú. Si jo tinc un projecte de vida en comú que és insolidari, l'escola funcionarà i seguirà per aquesta via. Si tinc un projecte més solidari, començaré a dir "no, els projectes han de treballar per una vida en comú, per transformar" i això són decisions de cada dia.

A més, una qüestió important i estructural és confondre escola amb educació. Escola és una institució d'educació, però en aquest moment les criatures estan educades en molts més llocs i centres i l'escola no sap res d'això que està passant.

Si no aprofundim quan ensenyem tot és superficial i a qui beneficia la superficialitat?

Els alumnes estan en un context que reben molts estímuls, especialment per internet, quin paper ha de tenir l'escola?
Aquesta és una de les coses que tinc clara perquè ho veig als estudiants a la universitat: s'ha de transformar la informació en coneixement. El problema és que ara et trobes a una criatura de 5 anys i un jove de 20 i tot els hi sona però el jove és incapaç de contextualitzar res d'això. Perquè que et soni una cosa no significa que la sàpigues. Per tant, jo crec que aquesta és una de les funcions de l'escola. És dir: "molt bé, agafem això, anem a aprofundir-ho". Si no aprofundim, tot és superficial i a qui beneficia la superficialitat? Aquesta per mi és la pregunta. A qui beneficia la instantanietat? Que un estudiant em digui: "no em concentro per llegir un article de 5 fulls" és una cosa molt seriosa. O per veure una pel*lícula d'una hora i mitja. És una cosa molt seriosa. Per tant, hem de recuperar el plaer de l'atenció, del deteniment, de la calma, perquè és clau.
Fins a quin punt és important tenir a les aules moments de reflexió i compartir?
És indispensable. Per això anem a l'escola. Anem a l'escola per poder pensar, no per estar fent feina tota l'estona. Jo aquestes escoles que es passen contínuament omplint fitxes... per això millor et quedes a casa i fas ensenyament a distància.
Creus que arribarem a un moment on puguem fer una revisió completa dels conceptes educatius que tenim establerts?
No. Un dels problemes que tenim en l'àmbit de l'educació és que no estudiem, no ens posem al dia, no sabem què està passant. Jo crec que la curiositat en els adults és molt important i no sé si tenen espais per a ella. Per exemple, hi ha un professor de 5è de primària que agafa una notícia i a partir d'aquí va a l'ADN, a la química, a la taula periòdica... és perquè ell és una persona apassionada i curiosa que no es posa fre.

Però clar, jo no puc demanar-li això a tothom perquè també té a veure amb el teu capital social i cultural. No sé quin és en aquest moment el capital social i cultural dels mestres però bé... també hi ha un sector que té curiositat i que ha vingut aquí per tenir un espai per pensar després d'acabar l'any, però això és una minoria. I després molts centres no són centres relaxats, són centres tensionats, i això tampoc ajuda. I també hi ha gent que està fent coses increïbles!

Un dels problemes que tenim en l'àmbit de l'educació és que no estudiem, no ens posem al dia, no sabem què està passant.

Per què a vegades hi ha la sensació que aquesta gent està sobretot a les etapes inicials i que costa més veure-la a etapes superiors?
A primària estan passant coses interessants i als instituts hi ha coses que són notables. Jo per exemple estic descobrint a la Xarxa de competències bàsiques professorat de secundària realment extraordinari i que estan assumint riscos molt importants, desafiaments en la manera de relacionar-se i organitzar-se. Gent que posa les seves hores, aquestes hores que en molts casos la gent no inverteix i es queda a casa, les posa a la disposició del centre per poder compartir amb l'equip.

Hi ha gent que està agrupant classes per estar quatre professors alhora a l'aula i poder estar millor, de fer projectes de recerca,... El que passa és que la secundaria és com un forat negre que ho assumeix tot... tot i que també he visitat centres de secundària on he sortit entusiasmat. Recordo un centre petit en què no ensenyaves en funció de la teva especialitat, sinó en funció del projecte que s'estava desenvolupant al centre. Clar, això implica una obertura, una capacitat d'acompanyar-se... i això són centres públics. El que passa és que això no és molt conegut i crec que hauríem de difondre més les coses interessants que s'estan fent, tot i que no sé si les polítiques públiques tenen molt interès en això perquè com la màquina funciona amb una inèrcia determinada...
L'administració acompanya?
Jo penso que traves no posa, el que no presta és massa atenció perquè en el fons al centre pots fer el que vols; la gent pot fer el que vol perquè a l'administració el que li interessa és que no es generin problemes, que la gent estigui contenta i tingui el recolzament de les famílies i, si això passa, no hi ha problemes.
Aleshores quin pas falta pel canvi?
Falten alguns passos. Un pas que falta és tenir una visió global d'un projecte educatiu de país. Això no existeix. En un país petit com el que estem és una llàstima que no existeixi un projecte de país. I no existeix perquè el departament és una agenda d'interessos de partits polítics que ho complica. No existeix un projecte de quin tipus d'educació i recursos volem i com crear-lo. Jo penso que no es tant un problema de recursos com de prioritats. No hi ha una agenda de prioritats. Es prenen decisions basades en ocurrències perquè, en concret a Catalunya, se li dóna molt poca importància a la recerca educativa.

Jo treballo molt amb gent dels països nòrdics i veig que per prendre decisions tenen en compte la recerca prèvia i aquí no es té en compte, no es fa el seguiment, no s'avalua. Ahir, per exemple, llegia tres articles d'una revista americana que, fins i tot, donaven dades de coses que són creences però que no tenen fonamentació.

L'altre dia, per exemple, estava a un grup sobre immigracions i hi havia idees esteses i que tothom accepta però que pràcticament no tenen cap recerca que les validi. Si prenem decisions i no tenim recerca que validi les coses... és complicat.

A més, estem en una societat que no és meritocràtica, no creu que els mèrits de les persones són el que les col*loca, sinó que es fixa en quines relacions tens, i això desvirtua el sentit de l'educació. És molt difícil perquè has pogut fer un màster i haver-te esforçat molt però no trobes res perquè no tens el capital social que et permet fer les relacions i com un altre sí que el té, doncs "ja està col*locat". Això no li dóna credibilitat a l'educació. I després en aquest moment tenim un seriós problema, que ve d'una visió neoliberal del coneixement, i és que no es necessiten estudis, sinó saber fer. I clar, això quin tipus de societat d'individus crearà?

Falta tenir una visió global d'un projecte educatiu de país.

Per acabar, per què creus que l'art s'ha oblidat tants cops en les etapes superiors?
Perquè cal aprendre matemàtiques, ciències i llengües, això és l'important. És bàsicament per un problema de jerarquia, però també per una història de mentalitat catòlica, perquè el catolicisme pensa que la relació amb els arts és una qüestió d'un do de déu i no que és un dret. Per tant, si tens el do no necessites educació i així no has de perdre el temps. En qualsevol cas, he caricaturitzat la resposta perquè és ben cert que en aquest moment a Catalunya hi ha alguns centres de secundària que tenen una centralitat molt important en les arts, com el centre Broggi. I en aquest moment també hi ha una corrent de la qual jo formo part que tracta com es poden ensenyar totes les matèries artísticament. Per tant, ja no és tant ensenyar l'art sinó parlar de com totes les matèries es poden ensenyar artísticament.

Això per mi és un desafiament perquè canviaria moltes coses, però el moment cultural que tenim a Catalunya en aquest moment no és per tocar campanes. No hi ha política cultural, fa temps que no hi ha una política d'estimulació als joves com fan altres països europeus. Portem cinc anys que al país s'han establert altres prioritats, i ho patirem. Ho patirem. Sort que sempre trobes nuclis, iniciatives de coses que dius "vale, que bé", però sí, sí, penso que la història d'aquests últims tres, quatre anys ens ha fet perdre moltes energies. Però bé, són les prioritats conjecturals i també són moments històrics.

# data[].attributes.attachment_link.title
Fernando Hernández: "Falta tenir una visió global d'un projecte educatiu de país" - Rosa Sensat

# data[].attributes.attachment_link.description
Entrevista a Fernando Hernández Per què costa eliminar les estructures rígides que hi ha a l'educació? Considero que estem en un moment particularment incert i és complicat trencar amb aquestes estructures. Hi havia èpoques en què estava molt clar: "el que cal ensenyar és això, aquesta matèria".

# data[].attributes.headline
La importància de l’ètica en els nous reptes en educació

# data[].attributes.subject
La importància de l’ètica en els nous reptes en educació

# data[].attributes.body
De les quatre conferències a les que he assistit durant aquesta 54ª escola d'estiu, pot ser, aquesta és la que més m'ha impactat.
La Doctora en Filosofia Begoña Román ha estat capaç de transmetre tota una sèrie de conceptes ètics i morals íntimament relacionats amb l'educació de forma molt clara, concisa i planera.
La primera matissació que ha fet ha estat entre ètica i moral de la següent  manera:

"La moral és viscuda; l'ètica és pensada"

Des d'aquesta diferenciació ha proposat estratègies i maneres de fer amb els alumnes per regular conductes i pensaments relacionats amb temes tant rellevants com són l'emissió de judicis, la responsabilitat, el sentit de justicia, l'adquisició del sentit crític i l'establiment d'una escala de valors pròpia i robusta.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
L'escola és necessàriament dinàmica. Així ho entén Begoña Román, i és que, per començar, l'arribada de noves generacions d'alumnes amb el pas dels cursos implica nous reptes pel professorat. Cada any hi ha noves cares, noves realitats i noves necessitats. Aquest fet ha anat sempre lligat a l'escola, però cal afegir-hi condicions pròpies del context actual: una societat accelerada, amb un ritme de canvi vertiginós i que va de la mà d'un pluralisme que es tradueix en una manera més complexa d'encarar l'activitat docent.

Begoña Román ha reflexionat sobre la necessitat d'organització per part del professorat per tal d'encarar aquests reptes. Fent referència al pensament socràtic, ha aprofundit en la necessitat de diàleg per tal d'arribar a punts en comú, i és que la base per un bon funcionament educatiu és precisament aquest consens, ja que "podem obligar a fer, però no podem obligar a voler fer". És necessari treballar en equip per assolir metes, però un equip no és una suma d'individus, així com una orquestra no és una suma d'instruments. Cal una partitura compartida.

La doctora en Filosofia ha diferenciat dos conceptes: "la moral és viscuda; l'ètica és pensada". La moral són tots aquells hàbits i costums que hem interioritzat i, per tant, són susceptibles de canvi, no necessàriament són aplicables a la nostra realitat quotidiana, però l'ètica va més enllà, ja que es construeix a partir de la reflexió i del consens. En l'àmbit de l'educació, la renovació és necessària i s'ha de teixir com una xarxa que no només ha d'integrar tot el cos docent d'una escola, sinó que també ha de crear punts en comú entre els diferents centres. Begoña Román ha reconegut que això comporta certes complicacions tenint en compte que el treball en xarxa no és un costum en la nostra societat, però que els mestres hi tenen molt a dir en el dia a dia: "s'ha de teixir amb paciència, des dels petits gestos".

Al cap i a la fi, són les relacions interpersonals amb els alumnes i entre els mateixos docents les que permetran anar construint i modelant una escola ètica, que doni resposta a les necessitats dels alumnes i del mateix professorat. Com no podia ser d'una altra manera, la conferència s'ha tancat amb les preguntes i reflexions dels assistents que han acudit a aquesta primera jornada de la 54a edició de l'Escola d'Estiu Rosa Sensat.

# data[].attributes.attachment_link.title
La importància de l'ètica en els nous reptes en educació - Rosa Sensat

# data[].attributes.attachment_link.description
L'escola és necessàriament dinàmica. Així ho entén Begoña Román, i és que, per començar, l'arribada de noves generacions d'alumnes amb el pas dels cursos implica nous reptes pel professorat. Cada any hi ha noves cares, noves realitats i noves necessitats.

# data[].attributes.headline
L’onzè manament de la innovació educativa: agruparàs els infants de l’escola en grups heterogenis

# data[].attributes.subject
L’onzè manament de la innovació educativa: agruparàs els infants de l’escola en grups heterogenis

# data[].attributes.body
Article molt ben documentat i gratament interessant que fa un anàlisi acurat de les implicacions educatives que suposa organitzar els grups escolars per edats o, pel contrari, en grups d'edat diverses. Els seus dos primers paràgrafs exposen el quid de la qüestió. Està molt ben estructurat i la seqüenciació i relació entre les idees es genial.
M'ha encantat l'anàlisi crític de les dues opcions mirant els pros i els contres però, sobretot, m'ha cridat l'anàlisi històric i polític que ha fet en relació al tema en els segles XIX, XX i XXI.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Darrerament el tema del criteri en l'agrupament dels infants s'ha posat al centre del debat de moltes escoles que estan provant de generar canvis organitzatius i metodològics a l'interior dels seus projectes educatius. En algunes ocasions aquest ha estat un ingredient gairebé d'obligat compliment si es volen fer certes "innovacions", com ara el d'organitzar l'escola per ambients. Sembla que si no barregem l'edat dels infants no acabem de ser innovadors del tot. D'on neix aquesta idea? És realment una condició sine qua non per fer una escola rica i dinàmica? Quins beneficis i quins perjudicis comporta aquesta decisió? Com la viuen els infants? Aquestes i altres preguntes son les que ens plantegem els mestres quan hem d'afrontar aquest tema. Els orígens de l'escola agrupada per edats, l'escola graduada
Aquesta tendència es vol generalitzar en la nostra història durant el final del segle XIX i principis del XX, quan hi ha el procés de concentració de les escoles unitàries que fins aleshores dominaven el panorama organitzatiu. L'escola graduada era una millora, concentrant en escoles molt grans a infants de totes les edats, organitzats en grups d'edat, sovint separant també els nens de les nenes. Concentrant els infants es podien crear grups escolars més grans, amb més serveis. Aquesta tendència era vista per a tothom com una millora indiscutible, i a finals del segle XIX es va establir legalment aquesta organització escolar a través d'un Reial Decret a nivell de tot l'estat espanyol.

A casa nostra hi havia mestres com Fèlix Martí Alpera que va implicar-se del tot en aquest procés, i amb la complicitat d'arquitectes com Josep Goday, amparats pel Patronat Escolar de Barcelona i l'Assessoria tècnica de la Comissió de cultura que dirigia Manuel Ainaud es van construir una sèrie d'escoles que van representar uns models i una referència a molts nivells. Eren els anys de la Mancomunitat i de la República. Els grups escolars construïts i dissenyats per l'arquitecte Josep Goday ( del 1917 al 23 es van construir els grups escolars municipals Baixeras, Lluís Vives, Pere Vila, Ramon Llull, Milà i Fontanals i Lluïsa Cura ) eren verdaders palaus per als infants, amb uns edificis nobles, amb la presència de materials com la ceràmica, terra cuita i detalls decoratius per donar el millor als infants.

Amb aquesta estratègia hi convivien altres iniciatives extraordinàries com les "missions pedagògiques" que portaven llibres, biblioteques i cultura als pobles, a les escoles de totes les poblacions del territori, amb l'objectiu republicà de donar a cada individu allò que l'ajudaria a emancipar-se per a ser una persona lliure: educació i cultura. Tot això i altres experiències extraordinàries van quedar estroncades amb l'esclat de la guerra i amb els anys del franquisme.

Però tornem al tema dels canvis que va donar l'aparició de les escoles graduades. Alguns d'aquests canvis van representar pel règim franquista una oportunitat per poder gestionar la seva repressió i el seu control als mestres i a la societat:

l'escola graduada necessitava la figura del director. A través del director es podia fer un control més eficient de tota la comunitat.

va substituir el mètode mutu, simultani o mixt per l'individual (necessitat de discilplina)

va agrupar els alumnes per nivells similars de coneixements en espais diferents amb un únic mestre (necessitat de classificar i seleccionar)

va establir un pla d'estudis general que quedava dividit per diferents disciplines, anys acadèmics, cursos i graus

van aparèixer els exàmens per passar d'un curs a l'altre, i per tant apareixen les repeticions i el fracàs escolar

s'identifiquen ràpidament els infants amb dificultats i s'agrupen o s'aparten del sistema (escola excloent)

L'escola graduada es feia per facilitar l'ensenyament, el control de l'ensenyament per part dels poders administratius i polítics però no és segur que afavoreixi l'aprenentatge.
La importància de l'escola rural
És evident que el pitjor de l'escola graduada és el que va acabar perpetuant-se en l'escola del franquisme com a trets característics de l'escola pública, alguns dels quals persisteixen fins a dia d'avui.

Durant la segona meitat del segle XX serà en l'experiència de l'escola rural on continuarà viva la idea que l'aprenentatge viscut entre infants d'edats diferents genera un seguit d'aspectes fonamentals per una educació amb sentit: l'ajuda mútua, l'educació de la responsabilitat, el vincle amb el territori...

Malgrat l'impacte de la Llei general d'Educació del 1970 a l'estat, on s'accelera el procés de concentració escolar cosa que impacta directament a les escoles rurals que no poden organitzar la segona etapa de l'EGB havent d'anar a escolaritzar-se als pobles grans o a les ciutats. L'arribada de la democràcia a les institucions municipals i també la feina ingent de gent com el Secretariat d'Escola Rural de Catalunya es sosté la idea que l'escola rural, propera, heterogènia, és un context ideal per a organitzar-hi projectes d'escola vius, dinàmics, respectuosos amb tots els infants. Sovint és a les escoles rurals on hi ha més presència d'experiències on s'hi utilitzen tècniques Freinet o d'altres mestres de l'escola nova.
Grups homogenis, grups heterogenis i innovació educativa
Aquests darrers anys, potser des de l'arrencada de l'estratègia de construir escoles "de nova creació" cap als inicis de l'any 2000, deixant un marge de llibertat molt important als equips directius i deixant també un temps de creixement per anar definint i construint el propi projecte, apareix un retorn a l'agrupament d'infants d'edats diferents.

Algunes d'aquestes escoles de nova creació han esdevingut un referent important amb un dibuix molt propi dels criteris organitzatius, arquitectònics i metodològics. Entre aquests criteris el de la "barreja" d'infants n'ha estat un dels més significatius.

Per una banda és cert que si es vol trencar amb una inèrcia d'escola controladora, homogeneïtzadora, transmissiva, repensar els criteris d'agrupament dels infants és una bona estratègia. Si es vol construir un model d'escola que passi de la transmissió del coneixement a la construcció de l'aprenentatge, agrupar els infants per altres motius que per l'edat pot afavorir el canvi.

Però també és cert que aquesta no és una condició d'obligat compliment, perquè a casa nostra i arreu hi ha moltes experiències educatives de gran vàlua que continuen agrupant els infants per edats.

Es diu que l'escola (juntament amb l'exèrcit) és la única institució que agrupa els infants per any de naixement, i això ens ha de fer pensar.

D'altra banda també es pot dir que l'escola és l'únic espai on els infants es poden trobar amb semblants seus, per poder créixer també en un procés de diàleg i negociació amb altres que son com un mateix, que comparteixen el mateix moment evolutiu.

Què es pretén amb la "recuperació" de la identitat dels grups multinivell?

Des del meu punt de vista aquest canvi fa que qui té la responsabilitat d'educar es trobi davant d'un context més imprevisible, més complex, amb menys possibilitat de poder pensar que davant d'un mateix hi ha "un sol infant".

Però els grups heterogenis per si sols no faran la pràctica educativa més respectuosa amb els infants. Tenir un grup de 25 infants, posem per cas, de 3 edats diferents també es pot gestionar separant el grup en tres grups de nivell fent propostes diferenciades.

En un grup heterogeni cada infant pot trobar un ventall molt més alt de moments evolutius, d'interessos amb els quals connectar que no pas en un grup d'edat homogènia. En un grup heterogeni l'individu apareix amb molta més força i resulta més difìcil que un infant que pugui tenir dificultats d'aprenentatge s'hi pugui sentir fora de lloc. El grup heterogeni per definició és molt més acollidor de les diversitats i genera més inclusió.

D'altra banda seria una bestiesa deixar d'afavorir moments de treball entre infants de la mateixa edat, perquè els qui treballem amb infants sabem que ells tenen una necessitat molt important i evident de compartir amb els seus semblants.

Les dinàmiques de relació en un grup o l'altre també son molt diverses. En un grup heterogeni pots ser primer petit, després mitjà i més tard el gran del grup, donant una perspectiva diferent als infants a l'hora de relacionar-se amb els altres.

El lector ja veurà que amb aquesta exposició jo no acabo de prendre partit. En sóc conscient. De fet considero que aquest és un dels grans equilibris que des de l'escola hem de saber construir. Jo crec que els infants es mereixen poder trobar a l'escola moments de treball, de joc, de diàleg amb infants de la mateixa edat, amb infants d'edats diferents i amb tots els adults de l'equip educatiu. Cada escola ha de trobar la manera per definir aquestes trobades, per donar-hi sentit, per acompanyar-les i omplir-les de significat educatiu sense caure en modes ni en aprioris poc reflexionats.

La barreja d'edats no ha de ser un manament de la innovació educativa. Però els criteris amb els quals organitzem els infants i el seu moviment per l'escola és un dels aspectes més importants per definir cada projecte educatiu, juntament amb l'organització dels espais i dels temps escolars.

Per això convido a tots els equips a fer un exercici de reflexió col·lectiva per poder imaginar en cada context les estratègies millors per poder construir un quotidià d'escola obert i disponible al canvi, a la renovació i a la transformació.

Amb grups homogenis o heterogenis, el que acabarà afavorint-ho serà la mirada que com a mestres, com a equip de mestres que treballa amb estratègies compartides, tinguem dels infants, de les seves potencialitats de construir-se i créixer com a individus en un context ric de relacions.

Referències bibliogràfiques.

VIDAL Judit. (2014) Anàlisis dels agrupaments heterogenis (per raó d'edat) o verticals: Les escoles que treballen mitjançant aquesta metodologia tenen més disponibilitat al canvi o a la innovació? TFG Grau de Mestre E. Infantil

MARTÍ, Fèlix (2008) Por la escuela pública y la infancia. Madrid Biblioteca Nueva

PUJOLÀS, Pere (2003) Aprendre junts alumnes diferents. Els equips d'aprenentatge cooperatiu a l'aula. Vic Eumo Editorial

VIÑAO, Antonio (1990) Innovación pedagógica y racionalidad científica. La escuela graduada pública en España (1898-1936). Madrid Akal

PLA, Eva (2014) Amb els grans em faig gran. La verticalitat com a motor d'aprenentatge. Infància nº 196

SOLER, Joan (2005) L'escola rural a Catalunya al darrer quart de segle XX. De l'impacte de les polítiques educatives a la influència de les transformacions socials, culturals i econòmiques: un primer balanç. Educació i Història Revista d'Història de l'Educació nº 8

# data[].attributes.attachment_link.title
L'onzè manament de la innovació educativa: agruparàs els infants de l'escola en grups heterogenis - Rosa Sensat

# data[].attributes.attachment_link.description
Darrerament el tema del criteri en l'agrupament dels infants s'ha posat al centre del debat de moltes escoles que estan provant de generar canvis organitzatius i metodològics a l'interior dels seus projectes educatius. En algunes ocasions aquest ha estat un ingredient gairebé d'obligat compliment si es volen fer certes "innovacions", com ara el d'organitzar l'escola per ambients.

# data[].attributes.headline
Transparències de la sessió 2 del curs Rosa Sensat 2019

# data[].attributes.subject
Transparències de la sessió 2 del curs Rosa Sensat 2019

# data[].attributes.body
A partir de grups heterogenis (amb representants de les diferents etapes educatives) les tasques realitzades durant aquesta 2a jornada de la foració anaven encaminades a enriquir i ampliar les diferents reflexions sobre globalitzar en educació a les que van arribar a la sessió anterior a partir de les aportacions fetes pel professor d'Universitat Fernando Hernández a la seva conferència.
Aquesta em va resultar molt interessant ja que va tractar temes fonamentals pel que fa a les pràctiques educatives actuals. La seva conferència l'he comentada a la secció "CONFERÈNCIES".
A l'igual que a la sessió 1, en aquesta també es van plantejar una sèrie de preguntes (mirar diapositiva 6) que estan contestades a l'última diapositiva del següent post.

# data[].attributes.body
Una altra conferència que també em va resultar molt interessant és la del professor d'universitat Fernando Hernandez. Ell considera que per aconseguir una educació globalitzadora s'ha de deixar de treballar d'una manera aïllada per fer-ho d'una manera simultània. Això suposa abandonar l'antic currículum que fragmenta el coneixement per començar a treballar amb conceptes claus com: la natura, la vida, els coneixements o l'ètica entre d'altres. Cal construir un projecte educatiu apassionant i obert al món on els estudiants puguin implicar-se i anar incorporant altres sabers i coneixements.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Estem vivint una falsa eufòria perquè quan t'apropes al centre t'adones que les coses no estan tan bé" ha apuntat Fernando Hernández Hernández en la conferència 'De què parlem quan ens referim a una educació globalitzada?'. Davant l'atenta mirada del professorat que ahir va reflexionar sobre les diferents qüestions que es van plantejar en la formació 'Globalitzar en l'educació', Hernández ha explicat que el model d'ensenyament ha de canviar perquè "els infants es relacionen amb el món de manera globalitzada i això condiciona el seu desenvolupament". Això, ha afegit, es tradueix a deixar de treballar d'una manera aïllada per fer-ho d'una manera simultània.

Hernández ha explicat que això suposa abandonar l'antic currículum escolar, que fragmenta el coneixement, per començar a treballar amb conceptes claus que el presenten d'una manera més integrada, com per exemple: la natura, la vida, els coneixements o l'ètica, entre d'altres.

Així mateix, ha reivindicat que aquestes idees no són noves, ja que ja van ser formulades durant els anys 80 i 90 però es van "oblidar" a causa de les diferents lleis educatives. Fet que va derivar amb la conseqüència de tenir un sistema que va acabar establint l'"ensenyar a respondre una pregunta" en lloc de l'"ensenyar per aprendre".

Amb l'esperit del tema d'aquesta edició, la força dels equips, Hernández ha remarcat l'importància de construir un projecte comú "apassionant" i obert al món, on hi hagi ponts entre la família, l'escola i la comunitat. A més d'implicar als estudiants en el procés d'aprenentatge i incorporar altres coneixements i sabers.

Tot i les dificultats i reptes que comporta voler transformar l'educació, Hernández ha sigut optimista en les oportunitats que es plantegen. També perquè, ha apuntat, si els mestres no fan els canvis "ningú els farà", tampoc el departament d'Educació. D'aquesta manera, ha animat al professorat a transgredir i crear i, en paraules de Marina Garcés, a "trepitjar i desplaçar els límits".

# data[].attributes.attachment_link.title
Aprendre amb sentit i globalment - Rosa Sensat

# data[].attributes.attachment_link.description
"Estem vivint una falsa eufòria perquè quan t'apropes al centre t'adones que les coses no estan tan bé" ha apuntat Fernando Hernández Hernández en la conferència 'De què parlem quan ens referim a una educació globalitzada?'.

# data[].attributes.body
A la jornada del "Tema General" vaig assistir a tres conferències força interessants de les quals jo destacaria la segona. En ella, la Begoña Roman para sobre la importància de l'ética en els nous reptes en educació de forma molt planera i aclaridora.

# data[].attributes.body
Les noves característiques i condicions del context social actual com podrien ser una societat cada cop més accelerada, un ritme de canvi vertiginós i un pluralisme cada vegada més complexe; fan sorgir la necessitat d'afrontar l'activitat docent d'unes altres maneres.

# data[].attributes.headline
El mòbil com a eina i no com a distractor

# data[].attributes.subject
El mòbil com a eina i no com a distractor

# data[].attributes.body
A favor o en contra dels mòbils a les aules? Jo clarament estic a favor. No podem obviar que cada vegada ens trobem davant una societat més digitalitzada i crec que cal donar un espai als nostres alumnes per aprendre a fer servir aquestes tecnologies i mostrar quines possibilitats educatives ofereixen. Una vegada eliminada la temptació que comporta la prohibició del seu ús, podem centrar-nos en mostrar-lis les aplicacions que els permetran reforçar coneixements i aprenentatges.
En aquest article es comenten algunes d'aquestes aplicacions orientades a diferents edats tal i com hi es comenta jo també sóc de l'opinió que aquestes eines ofereixen una bona oportunitat de fer un seguiment del procés de cada alumne i la capacitat d'adequar-se als ritmes i interessos personals.
Considero que es bàsic treballar el sentit de la responsabilitat en el seu ús, fent-los adonar-se dels inconvenients que implica un abús. Han d'aprendre a autoregular-se.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Les noves tecnologies són una realitat que repercuteix en molts àmbits, i l'educació n'és un. Els dispositius mòbils seguiran aquí, així que s'escau repensar quin paper els hi donem quan l'alumne entra a l'aula. En la darrera sessió de la formació 'Educar en l'era digital' s'ha fet èmfasi en les possibilitats i avantatges que ofereixen aquestes tecnologies.

A favor o en contra de mòbils a les aules? Aquesta pregunta sovint dóna pas a discrepàncies entre docents, i en l'activitat s'han defensat punts a favor. El primer pas és entendre que el principal punt negatiu no és exclusiu de les noves tecnologies. Es tracta de la distracció, i els mateixos docents han reconegut que el problema en aquests casos s'ha donat sempre, i pot respondre a altres raons. "Jo era un expert en fer dibuixos al quadern, ajuntant els quadres i fent sanefes" ha dit en Josep, un dels formadors. El raonament era que segurament el mateix alumne es distrauria d'una altra manera, ja fos amb un mòbil, un bolígraf o amb la seva pròpia imaginació.

Fet aquest procés, els formadors han passat a explicar els factors que converteixen aquests elements en eines valuoses per l'aprenentatge. Ja eliminada la temptació que comporta la prohibició, entra en escena la possibilitat d'utilitzar aquests recursos per reforçar coneixements.

De la mà de l'Eulàlia, els assistents han descobert fins a disset aplicacions d'ús docent orientades a diferents edats. La formadora ha volgut ressaltar Toontastic, que permet als alumnes experimentar amb la narrativa a partir d'animacions en tres dimensions, creant històries pròpies i jugar amb la seva veu. Altres aplicacions com Pet Bingo i Equilibrians permeten posar a la pràctica diferents nocions matemàtiques i ofereixen nivells relacionats amb competències que van de la primària a la secundària. Aquestes eines d'aprenentatge ofereixen a més l'oportunitat de fer un seguiment del procés de l'alumne, i es poden adequar als ritmes i interessos personals.

Les aplicacions no substitueixen tot el que es pugui aprendre a l'aula, però són un complement per reforçar continguts i omplir el vuit d'eines de les quals l'escola pot no disposar. En qualsevol cas, els límits de temps són importants, no només pel factor purament acadèmic, sinó també per crear un sentit de responsabilitat en els infants i joves. Són futurs ciutadans digitals, i és lògic experimentar un creixement i aprenentatge lligat a aquestes tecnologies durant la seva formació, tant per saber com funcionen com per entendre'n els inconvenients que n'implica un abús.

# data[].attributes.attachment_link.title
El mòbil com a eina i no com a distractor - Rosa Sensat

# data[].attributes.attachment_link.description
Les noves tecnologies són una realitat que repercuteix en molts àmbits, i l'educació n'és un. Els dispositius mòbils seguiran aquí, així que s'escau repensar quin paper els hi donem quan l'alumne entra a l'aula.

# data[].attributes.headline
Les meves reflexions sobre globalitzar en educació

# data[].attributes.subject
Les meves reflexions sobre globalitzar en educació

# data[].attributes.body
Després de la primera sessió ens vam demanar contestar una sèrie de preguntes (mirar diapo 18 sessió 1). Aquesta activitat em va servir com a punt de partida per discutir, reflexionar i arribar acords sobre els aspectes més rellevant pel que fa a globaltzar en educació. Des del meu punt de vista, vam disposar de poc temps de reflexió ja que es tracta d'un tema força profunt i complexe però ... la sessió no donava per més.

# data[].attributes.body
Cal no confondre escola amb educació. L'escola es una institució d'educació però en aquests moments els joves i infants estàn sent educats en molts altres llocs

Actualment els joves i infants estàn bombardejats per una gran quantitat d'estímuls i informacions. Però aquesta informació s'ha de transformar en coneixement. Hi ha alguns estudiants que són capaços, per si mateixos, de fer aquesta transformació però la majoria necessita l'ajut i acompanyament de l'adult per a fer-ho. Es aquí on radica el paper fonamental dels professors.

# data[].attributes.body
"El projecte d'escola no es pot separar d'un projecte de vida en comú"

A l'escola no nomès es va a aprendre sino que es va a viure. Es tracta d'integrar tots els aprenentatges obtinguts en els diferents llocs per anar creixent com a individus.

# data[].attributes.body
Aquest vídeo m'ha permés tenir una visió global de tot el que s'estava fent a l'escola Massana durant la 54ª escola d'estiu. Pots reconèixer perfectament les parts del vídeo que corresponen a la teva activitat de formació i fer-te una  idea de què s'estaven fent en altres formacions.
M'ajudarà a recordar.

# data[].attributes.body
D'aquest vídeo m'agradaria remarcar les parts en les que apareixem en grups dialogant, comentant, valorant i reflexionant sobre els diferents punts d'anàlisis proposats. És evident que als nous models d'escoles és imprescindible el treball en equip per afrontar els reptes que tenim davant. Cal crear espais de diàleg i discussió per establir punts en común i als quals poder cercar el concens entre tots els membres de l'equip.

# data[].attributes.body
Aquí teniu una exposició de les opinions de diferents persones que han assistit a aquesta 54ª escola d'estiu de Rosa Sensat. Com, molt d'elles, penso que ha estat una experiència molt constructiva i enriquidora que m'ha permet disposar d'un espai de diàleg i reflexió del qual, a vegades, a l'escola no disposes ja que allò que allò urgent es menja a allò important.
M'agradat comentar amb altres professors/es, amb realitats molt diferents a la meva, aspectes de la nostra feina en concret i sobre el fet educatiu en general. M'ha semblat curta, s'ha passat ràpid, suposo que pel dinamisme de les activitats proposades que enganxaven i engrescaven.
Crec que el professorat mai ha d'oblidar ni perdre de vista la necessitat de mantenir-se format, actualitzat i en renovació constant. Si no és en Rosa Sensat que busqui altres maneres i llocs on continuar amb la seva formació permanet.

# data[].attributes.attachment_link.title
Què opinen les persones assistents a la 54 Escola d'Estiu?

# data[].attributes.headline
Transparències de la sessió 3 del curs Rosa Sensat 2019

# data[].attributes.subject
Transparències de la sessió 3 del curs Rosa Sensat 2019

# data[].attributes.body
A partir d'aquesta jornada de la formació vam començar a treballar per grups de persones pertenyents a la mateixa etapa educativa. Les tasques a realitzar anaven encaminades a afavorir aquesta adopció d'una mirada globalitzadora que he comentat en posts anteriors.
Per tal de poder oferir un ensenyament globalitzador se'ns va proposar reflexionar sobre cinc aspectes diferents:

organització dels espais

distribució dels temps

el treball en equip

les propostes d'aprenentatge

avaluació

Finalment calia plasmar en un pòster les reflexions i conclusions a les quals ha arribat el nostre grup.
Tots els assistents a la formació ens van agrupar en cinc equips amb persones de la nostra mateixa etapaeducativa que ens ocuparien d'un  dels cincs aspectes anomenats anteriorment.  Jo estava en el grup que s'encarregava de pensar com hauria de ser el treball en equip dels professionals d'Educació Infantil.
Per guiar una mica la discusió i les reflexions dels diferents grups ens van plantejar una sèrie de preguntes per centrar i matissar el nostre debat (mirar les diapositives de la 10 a la 14).

# data[].attributes.headline
Transparències de la sessió 4 del curs Rosa Sensat 2019

# data[].attributes.subject
Transparències de la sessió 4 del curs Rosa Sensat 2019

# data[].attributes.body
La 4a i última jornada de la formació la vam dedicar a l'elaboració del pòster i a la seva posada en comú. Cada grup va exposar les seves conclusions i va explicar el significat dels símils, metàfores i simbolismes emprats al seu pòster.
Va haver pòsters força interessants  i càrregats de simbolisme (ex. la distribució dels temps d'Educació Infantil). M'agradria haver penjat alguns exemples en aquesta plataforma però no vaig fer fotos (problemes amb la càmera del mòbil).
El que sí vaig apreciar és que els grups d'Educació Infantil i Primària que s'ocupaven d'un  mateix aspecte van arribar a conclusions molt similars encara que la plasmació al pòister era diferent. En canvi, les etapes de Llar d'Infants i Secundària van arribar a conclusions més diferents.
Com anècdota només afegiria que a les transparències aquesta sessió estava dissenyada d'una altra manera però la quantitat d'assistents a la formació i la manca de temps no han permet portar-la a terme d'esa manera. De totes maneres la dinàmica dels barret de colors la conecs i, de fet, la he fet servir alguna vegada.

# data[].attributes.body
"Podem obligar a fer, però no podem obligar a voler fer"

Amb aquesta reflexió crec que la nostra manera d'acollir a les persones resistents als canvis metodològics als quals ens trobem inmersos, definirà el grau d'inclusió de la nostra escola. (Ja que sempre es parla d'escola inclusiva).

# data[].attributes.body
“S’ha de teixir amb paciència, des dels petits gestos”

Els canvis metodològics s'han d'implmementar de forma paulatina i progresivament. No existeixen receptes si no que hem de crear-los nosaltres mateixos i anar, amb el temps, modificant i adaptant les metodologies a la realitat i necessitats del nostre centre.

# data[].attributes.body
"És necessari treballar en equip per assolir metes, però un equip no és una suma d’individus, així com una orquestra no és una suma d’instruments. Cal una partitura compartida"

L'escola funciona millor quan els mestres treballen amb una meta comú i uneixen els seus esforços per aconseguir-la. És necessari disposar d'espais de temps per mantenir diàlegs, discussions i fer reflexions que permetin arribar a acords i assolir el consens de tot l'equip.

# data[].attributes.body
"Aprendre a aprendre"

Últimament a les  formacions que estic fent és parla de la importància de buscar moments als quals els nostres alumnes  facin metacognició. És impòrtant que sàpiguen què estan aprenent, com  ho estan aprenent i, sobretot, perquè ho fan.

# data[].attributes.body
"No podem compartimentar tant el pensament, l'hem d'interrelacionar"

L'escola ha de proporcionar als alumnes activitats transdisciplinar o, al menys, multidisciplinar o pluridisciplinars.