# data[].attributes.body
Segons Municio, l'eficàcia és la capacitat per assolir els objectius proposats. En aquest sentit, l'avaluació éls el procés que permet esbrinar el grau d'assoliment dels objectius. Hi ha una gran tradició escolar en avaluar el rendiment dels alumnes, però no hi és encara la d'avaluar el professorat, els òrgans de coordinació, els centres i el propi sistema educatiu.

# data[].attributes.body
Lortie (1975) va destacar que l'experiència docent portava sovint al conservadorisme (temor a les novetats, als canvis, a allò que es desconeix i no es domina), a l'individualisme i al "presentisme" (preocupació pel present, el dia a dia, amb manca de visió a llarg o mitjà termini). Ell considerava que s'havia de cercar un antídot a l'individualisme i a la resistència al canvi per tal de potenciar la col·laboració i col·legialitat docent ens presentava la següent  eqüació:
Presentisme + Individualisme = Conservadorisme
El que hem de fer és reduir l'individualisme i d'aquesta manera disminuirà el conservadorisme deixant de banda el presentisme com una constant que no afecta al resultat.
Hargreaves (2010) ha demostrat que la proposta de Lortie era incorrecta. Aquest autor ha estudiat el sistema educatiu de Finlàndia i demostra que aquest, respon a les necessitats i recompenses personals i professionals dels professors, proporciona una col·laboració substantiva i generalitzada i evita el presentisme potenciant la qualificació del professorat sense carregar als professors amb excessives tasques burocràtiques.

# data[].attributes.body
Segons Greenfield (1984), les persones que componen el centre educatiu interactuen entre ells i amb l'etorn on està inserit el centre. L'escola genera rols, estructures, normes, valors i xarxes de comunicació informals més enllà de les establertes i en conjunt arriba a constituir una identitat que amb l'ajuda del llenguatge s'acaba de definir. Aquesta identitat és la nostra realitat social que en definitiva és allò que creiem que és.
La gran importàcia del factor humà en la construcció social de la realitat escolar està condicionat per la predominància del professor i, per tant, de l'aula, la qual cosa sovint condiciona excessivament la cultura del centre.

# data[].attributes.body
El funcionament de l'escola genera una gran varietat i riquesa de tasques de docència i de gestió.
Per a Antúnez i Gairín, (1997), la complexitat de l'organització escolar requereix d'una professionalització i especialització dels equips directius. Gestionar una comunitat educativa amb tanta diversitat d'interessos i de criteris com és la d'un centre educatiu requereix d'uns directius formats en tècniques de gestió. No obstant això, cal tenir en compte que l’organització i la gestió del centre no són una finalitat en si mateixa i que els models organitzatius han de respondre a un model d’escola lligats a la innovació i a la transformació i millora constants

# data[].attributes.body
L'escola és en si mateixa un microcosmos social on es reprodueixen les característiques i estructures de l'entorn. Hi conflueixen col·lectius diferents (famílies, alumnes, mestres, altres professionals...) que intenten articular mecanismes de relació, de coordinació en vistes a aconseguir una educació de qualitat; però moltes vegades, des de posicions diferents i, en ocasions, contraposades.

# data[].attributes.body
L'acoblament dèbil és característic dels sistemes socials, en els quals les connexions entre les parts que integren una organització són febles, discontínues i poc constants ja que els seus integrants tenen objectius i concepcions canviants.
Principals característiques:
-Són més sensibles als canvis ja que els elements que els integren tenen un alt grau d'independència.
-Aquest alt grau d'independència dificulta que les solucions que es troben siguin assumides per tots els elements i arribin a tots ells.
-Hi ha discontinuïtat entre mitjans i fins.
-Cap error del sistema pot pertorbar l’ordre intern de l’organització.
-Els mecanismes de control, supervisió i avaluació són dèbils.
-Els professors tenen amplis marges d’actuació.
-Les aules són espais privats d’exercicis professionals (cel·lularisme).

# data[].attributes.body
L' anarquia organitzada està relacionada amb la de l'individualisme i la de difícil acoblament en el sentit que el pes les individualitats  pot produir disfuncions en l'organització. organització flexible pot garantir que les iniciatives individuals esdevinguin motiu de cohesió més que no pas de desconnexió (Clark, 1983).

# data[].attributes.body
Si no es té en compte l'opinió dels demés i no hi ha lloc per a les preguntes o per a la reflexió. Això porta a la mort de la creativitat, de la iniciativa i de l'autoestima (pensa que mai té raó).

# data[].attributes.body
Tots som diferents però tots som importants. La dificultat de que totes les opinions siguin escoltades i tenir-les en compte. L'escola és un reflex de la realitat, una realitat complexa

# data[].attributes.body
Multidireccionalitat a causa de la mancança d'un projecte comú. Dona lloc a una organització de dificil gestió.

# data[].attributes.body
Manca d'acollida, marginació i discriminació a les diferències (com a nous docents). Això dona lloc a una organització tòxica i ineficaç. Col.laboració i cooperació amb el nous mestres, qüestionant la seva formació i les seves propostes.

# data[].attributes.body
Es dona poca importància a les decisions i es fa un mal ús dels recursos. Com a resultat s'obtè una anarquia organitzativa o organització caòtica

# data[].attributes.body
Relacions unidireccionals on hi ha falta de comunicació i on l'estructura és dèbil. Consideram necessari l'intercanvi comunicatiu entre els dirent òrgans i membres de l'escola.

# data[].attributes.body
La persona només pensa en ella mateixa, sense tenir en compte les altres persones. De manera que la persona és egocèntrica i per a ell només existeix el concepte d'individualitat (on només tenen cabuda els seus interessos, gustos, aspiracions,...)