# data[].attributes.body
her kan man læse om hvad det indebære at være buddist

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Buddha var asket og prædikede afholdenhed for disciplene. Han var dog også pragmatisk og opfordrede til den Gyldne Middelvej for alle, der ville følge hans lære.

Moderne buddhisme i det nittende og tidlige tyvende århundrede var en politisk og kulturel reaktion mod kolonidominans og vestlig indflydelse. Men buddhismen blev også stærk inspireret af Vesten og moderniteten

Mere om buddhistiske retninger

Verdens mest kendte buddhist er kendt som Dalai Lama. Lhamo Thondup, senere kaldet Tenzin Gyatso, blev født i 1935 af en fattig bondefamilie i Østtibet.

Døden besøger os 16 gange hvert øjeblik, hedder et buddhistisk udsagn. Vi forgår hele tiden, og hvert øjeblik kan blive vores sidste åndedræt. Men hvordan skal man egentlig forstå disse dødsforestillinger i buddhismen?

Hvordan oplever jeg min religions rammer? Ja, de eneste egentlige rammer, jeg som praktiserende buddhist har i min hverdag, er, at jeg forsøger at få mediteret hver dag. Meditation er befriende, men kan også være besværligt, fortæller buddhist Linda Clod Præstholm om at dyrke sin religion i hverdagen

Flere beretninger om buddhisme

Spørg

Teksten og billederne på bedeflagene kan variere, og de refererer til buddhistiske legender, ønsker og meditationer, svarer buddhist Linda Clod Præstholm

Flere spørgsmål og svar om buddhisme

Vi kender det som et middel til afstresning og spirituel indsigt, men buddhistisk meditation kan også fremkalde en lang række negative oplevelser, viser et amerikansk forskningsprojekt. Og retter man blikket mod Japan, har zenmeditation en mørk og voldelig fortid

Læs også

# data[].attributes.attachment_link.description
Buddha var asket og prædikede afholdenhed for disciplene. Han var dog også pragmatisk og opfordrede til den Gyldne Middelvej for alle, der ville følge hans lære. Moderne buddhisme i det nittende og tidlige tyvende århundrede var en politisk og kulturel reaktion mod kolonidominans og vestlig indflydelse.

# data[].attributes.body
Denne kilde fortæller noget om
den historiske baggrund, munke og lægfolk, buddhas lære og buddhismens udvikling

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Buddhisme er en af de store verdensreligioner. Buddhismen opstod i Nordindien omkring 500 f.v.t. Dens grundlægger, fyrstesønnen Siddharta Gautama (ca. 450-370 f.v.t.), fik ifølge traditionen tilnavnet Buddha ('en vakt'), efter at han i sit 35. år havde nået den fuldkomne erkendelse under botræet i Bodh Gaya.

Tre store retninger udvikledes inden for buddhismen i Indien, indtil den helt forsvandt fra moderlandet omkring 1200 e.v.t. Den bredte sig imidlertid ud over landets grænser og blev en vigtig religiøs faktor i store dele af Asien.

På Buddhas tid udgjorde præsteskabet og grupper af omvandrende asketer Indiens intellektuelle elite. Præsterne tilhørte brahmanklassen, den fornemste af landets fire sociale klasser, og var de officielle repræsentanter for den gamle vediske religion. Det var præsternes opgave at administrere de foreskrevne ofringer og ceremonier. Efterhånden blev de fordums mægtige guder stillet i skyggen af selve offerhandlingen. Offeret blev en magisk kraft, der styrede hele verdensforløbet. Præsterne alene var i kraft af deres specielle viden i stand til at udføre de komplicerede offerhandlinger forskriftsmæssigt.

Der var imidlertid ortodokse tænkere, for hvem offerteorier og kosmiske spekulationer var af sekundær betydning. De rettede deres tanker mod mennesket selv og fandt i den menneskelige personlighed et permanent livsprincip, en "sjæl" ( atman). De nåede endvidere til den erkendelse, at denne bærende faktor i mennesket var identisk med verdensaltet, det allestedsvirkende brahman. I de samme kredse opstod forestillingen om genfødsel. Individet må vandre fra eksistens til eksistens. Det genfødes som menneske eller dyr, eller det genfødes i gudernes verden. Den næste eksistensform er betinget af individets handlinger i de foregående eksistenser. Disse tanker spirede frem i de ældste upanishadetekster og videreudvikledes i de følgende århundreder. De nye tanker trivedes side om side med den officielle religion. For upanishadetænkerne blev "ofring" ensbetydende med et helligt levned. De satte moralsk adfærd over rituelle handlinger. De omfortolkede de blodige vediske ofringer, men de forkastede dem ikke. Deres lære fik en plads i det etablerede system, fordi de accepterede præsteskabet som en privilegeret åndelig overklasse, og fordi de i hvert fald i teorien anerkendte de vediske skrifter som religiøs autoritet.

Præsteskabet tilhørte som omtalt brahmanklassen. Anderledes forholdt det sig med de grupper af omvandrende asketer, der prægede det religiøse liv på Buddhas tid. De kunne komme fra alle samfundslag. De nød stor anseelse i den brede befolkning og havde så meget tilfælles i ydre kår, at de blev betragtet som en særlig stand. De gik med stav og tiggerskål rundt til folks huse for at tigge den daglige føde. Ofte gav de den gavmilde husholder eller en større forsamling belæring i deres religiøse anskuelser.

Læren om genfødslerne bekymrede mange af datidens religiøse mennesker. At skulle fødes og gå til grunde igen i én uendelighed åbnede deres øjne for tilværelsens forgængelighed. Målet for mange tænkende menneskers religiøse stræben blev frigørelse fra dette lidelsesfulde kredsløb. Ikke så få religiøse ledere tog afstand fra de autoritative elementer i den officielle religion. De blev af de ortodokse betragtet som kættere. To af dem formåede at fremsætte en lære, der fik betydning for eftertiden. Det var Mahavira, jainismens grundlægger, og Buddha.

Buddhas lære kunne ikke forliges med den officielle religion. Han ville ikke anerkende vedaerne som højeste religiøse autoritet, og han ville ikke acceptere brahmanklassen som en privilegeret overklasse. Buddha kunne ikke godtage, at brahmanerne i kraft af deres fødsel skulle være bedre end andre mennesker. På den anden side bekæmpede Buddha ikke præsteskabet. Han accepterede den bestående samfundsorden som en verdslig foreteelse, ikke som en guddommelig institution. Det, der mishagede Buddha mest ved vedareligionen, var sikkert de blodige dyreofringer, der indgik i de vediske ritualer. Buddha siger i en tekst, at den, der udfører blodige offerhandlinger, opnår det modsatte af det, han ønsker. Han tror, at han udfører en fortjenstfuld handling, men han pådrager sig skyld. Han tror, at han vil opnå en lykkeligere tilværelse i næste eksistens, men han påfører sig en tilværelse i lidelse. Upanishadetænkerne gav som Buddha udtryk for samme respekt for alt levende, men for dem dannede offerdyrene en undtagelse: "Han må ikke tilføje noget væsen ondt undtagen på de hellige steder". Buddha forkastede imidlertid ikke enhver form for ofring. De daglige ofringer bestående af føde, som husholderne ofrede til guder og forfædre og undertiden til omvandrende asketer, billigede Buddha fuldt ud.

Der er visse lighedspunkter mellem Buddhas lære og samtidige ortodokse retninger. Det fundamentale udgangspunkt for Buddha er de centrale religiøse begreber, der var fremherskende på hans tid: Det uendelige kredsløb af vekslende tilværelser (sanskrit og pali samsara) og menneskets handlinger (sanskrit karma, pali kamma), der er bestemmende for dets skæbne i de næste eksistenser. Begge tankeretninger har det tilfælles, at mennesket er henvist til sig selv i sin søgen efter frelse; hverken guder eller ritualer kan bestemme dets skæbne. Det er menneskets egne handlinger, der alene er afgørende. I analysen af menneskets væsen kommer de to tankeretninger imidlertid til vidt forskellige resultater. Mennesket er i upanishaderne udstyret med et permanent selv, en "sjæl", der er identisk med verdensaltet. For Buddha er mennesket et isoleret fænomen, ikke en del af noget universelt. Endvidere er Buddha af den opfattelse, at det er nytteløst at beskæftige sig med metafysiske spekulationer. Om verden er evig, eller om livsprincip ("sjæl") og legeme er identiske, er uden betydning for menneskets frelse.

Den buddhistiske tradition anser den såkaldte Benaresprædiken for Buddhas første tale. Buddha udviklede ikke heri et religiøst filosofisk system. Den må snarere opfattes som en slags programerklæring, hvori han fremhæver nogle fundamentale begreber i en lære, som han ved senere lejligheder skulle uddybe i talrige taler og prædikener. Buddha indleder sin første prædiken med at sige, at der er to yderligheder, man skal holde sig fra: et liv i sansenydelser og et liv i selvplageri - først som forvænt prins og siden som fanatisk asket taler Buddha af egen erfaring. Han siger videre, at han har fundet en middelvej, der åbner øjnene, vækker forstanden og fører til sindsro, til erkendelse, til klarhed og til nirvana. Central i Buddhas forkyndelse er endvidere læren om den ædle ottedelte vej. Den indgår i læren om de fire ædle sandheder, som han derefter forkynder: 1) sandheden om lidelsen, idet fødsel, alderdom, sygdom og død er lidelse; det er lidelse at skilles fra det, man holder af, og lidelse ikke at få, hvad man begærer; 2) sandheden om lidelsens oprindelse, der skyldes "tørst" efter sansenydelser og eksistens; 3) sandheden om lidelsens ophør, der består i helt og lidenskabsløst at standse denne tørst; 4) sandheden om vejen, der fører til lidelsens ophør, der er den ædle ottedelte vej: ret anskuelse, ret beslutning, ret tale, ret handlemåde, ret levebrød, ret stræben, ret eftertanke og ret selvfordybelse.

I læren om de fire ædle sandheder anføres "tørsten", dvs. begæret, som årsag til vore lidelser. I en anden læretekst, der indeholder den såkaldte årsagskæde, loven om fænomenernes opståen i afhængighed (sanskrit pratityasamutpada, pali paticcasamuppada), betragter Buddha lidelsesforløbet fra en anden synsvinkel. De tolv led i kæden omfatter bl.a. anlæg og drifter, bevidsthed, individets ydre form, sanserne, begæret, alderdom og død. De viser stadierne i et individs kredsløb gennem flere eksistenser. Individet går med summen af sine gerninger fra en tidligere tilværelse ind i den nuværende eksistens, der skaber betingelserne for en kommende eksistens. Uvidenhed (sanskrit avidya, pali avijja), dvs. mangel på indsigt i tilværelsens sande væsen, anføres som årsag til hele rækken af betingede forløb. Gennem den rette erkendelse kan det første led i kæden, uvidenheden, udslettes, og de følgende led i kæden vil bringes til ophør. Individet vil aldrig mere blive udsat for fødsel, alderdom og død.

Tre nøgleord går igen i de buddhistiske tekster: Alle fænomener er forgængelige (sanskrit anitya, pali anicca), alle fænomener er lidelse (sanskrit duhkha, pali dukkha), og de er "uden selv" (sanskrit anatman, pali anatta). Foranderligheden i tilværelsen skyldes, at alle elementer (sanskrit dharma, pali dhamma - ordet anvendes også i betydningen Buddhas lære) i fænomenernes verden er i ustandselig vekslen. De opstår og forgår hele tiden i afhængighed af hinanden. De har kun momentan eksistens. Som et lyn på himlen lyser de op for atter at forsvinde.

Et individ er efter buddhistisk opfattelse sammensat af fem bestanddele, "grupper" (sanskrit skandha, pali khandha): 1) den materielle form, 2) følelsen, 3) forestillingerne, 4) anlæg og drifter (dvs. medfødte dispositioner) og 5) bevidstheden. Alle vore handlinger, følelser og tanker kan føres tilbage til disse fem "grupper", der består af forgængelige elementer ( dharma). Hverken de fysiske eller de psykiske processer i mennesket kræver en permanent bærer af personligheden - et selv eller en sjæl. De er et samspil mellem de fem "grupper". Buddha spurgte engang sine disciple med henblik på de fem "grupper": "Hvad der er forgængeligt, lidelsesfuldt og underkastet forandring, er det passende at betragte det som 'det er mit, jeg er det, det er mit selv'? - bestemt ikke, herre, svarede munkene".

Når der ikke kan påvises et permanent selv i mennesket, rejser der sig naturligt det spørgsmål, hvad der følger individet over i næste eksistens. Da de elementer ( dharma), der udgør et givet individ, til stadighed forgår, kan man ikke tale om identitet mellem den afdøde og det nye individ; men da de elementer, der udgør det nye individ, er opstået i afhængighed af de tidligere, er der skabt en kontinuitet. Lampens flamme i første nattevagt er ikke identisk med flammen i sidste nattevagt, men alligevel er der en forbindelse mellem de to flammer. Den stadige strøm af skiftende elementer koordineres af loven om fænomeners opståen i afhængighed ( pratityasamutpada). Hertil kommer en overordnet styring, loven om karma. Det er menneskets gode og slette gerninger i tidligere eksistenser, der er afgørende for elementernes sammensætning i det nye individ. Mennesket har dog mulighed for at frigøre sig for det lidelsesfulde kredsløb. Den tredje "sandhed" antyder målet, og i den fjerde "sandhed" anviser Buddha den vej, der fører til frelse. Vejen til frelse er lang og besværlig. Et menneske, der slår ind på vejen, må være i besiddelse af store åndelige kvaliteter, erhvervet gennem talrige eksistenser. Det sidste led i den "ottedelte vej", selvfordybelse eller meditation, er utvivlsomt det vigtigste. Det var jo gennem meditation, at Buddha nåede til den rette erkendelse.

Målet for den religiøse stræben kalder Buddha i Benaresprædikenen nirvana (sanskrit; pali nibbana 'udslukkelse'). Nirvana er et ufatteligt begreb. De gamle tekster har vanskeligt ved at give en positiv karakteristik af selve tilstanden. Det at standse begæret, det at opgive begæret - begreber, der forekommer i den tredje "sandhed" - anvendes i senere systematiske fremstillinger synonymt med nirvana. Man kan ikke udpege vinden ved dens form eller farve, og man kan ikke gribe vinden med hånden eller røre ved den, men alligevel eksisterer vinden. På samme måde eksisterer nirvana. Man kan ikke fremvise nirvana, hverken gennem farve eller form.

Den, der bekender sig til Buddhas lære og følger hans anvisninger, indgår ikke nødvendigvis i nirvana efter denne eksistens. Det kræver en åndelig modenhed, der er resultatet af mange eksistensers gode gerninger, at nå det endelige mål. De ældste tekster skelner mellem fire religiøse stadier på vejen til nirvana: 1) en srotapanna (sanskrit; pali sotapanna 'en der er indgået i strømmen') bliver højst genfødt syv gange, inden han når nirvana; 2) en sakridagamin (sanskrit; pali sakadagamin) vender kun tilbage til en menneskelig tilværelse endnu en gang; 3) en anagamin (sanskrit og pali) bliver aldrig genfødt i denne verden, idet han indgår fra en af de højeste gudeverdener i nirvana; 4) en arhat (sanskrit; pali arahant 'en værdig') indgår direkte i nirvana uden hverken at blive genfødt her eller i gudernes verden.

Det er nødvendigt at forsage verden og føre en asketisk tilværelse for at nå det ideale stadium. Med dette for øje indstiftede Buddha en munkeorden ( sangha). Buddha udstedte i sin levetid talrige regulativer vedrørende ordenen. I begyndelsen indviede Buddha selv munkene. Senere overdrog han optagelsen af nye tilhængere i ordenen til sine munke.

Den, der søgte optagelse i munkeordenen, skulle som led i optagelsesceremonien (sanskrit pravrajya, pali pabbajja) skære hår og skæg af, iføre sig ordenens dragt, der bestod af tre gule klædningsstykker, og i nærværelse af en indviet munk tre gange fremsige den buddhistiske bekendelsesformular: "Jeg søger tilflugt hos Buddha, jeg søger tilflugt hos læren (sanskrit dharma, pali dhamma), jeg søger tilflugt hos ordenen (sangha)". Efter optagelsen blev novicen undervist i læren og munkereglerne af indviede munke. Den egentlige indvielse ( upasampada) fandt sted under højtidelige former, når novicen var 20 år gammel eller efter en prøvetid på mindst fire måneder.

Munkene skulle overholde ti forskrifter: ikke at dræbe, ikke at stjæle, ikke at have kønslig omgang, ikke at lyve, ikke at indtage berusende drikke, ikke at spise på de forbudte tidspunkter (dvs. efter klokken 12 middag), ikke at overvære forestillinger med dans, sang og musik, ikke at anvende blomsterkranse, parfumer og salver, der tjener til udsmykning, ikke at bruge et højt eller bredt leje og ikke at tage imod guld og sølv.

En munk måtte kun have få ejendele: De tre klædningsstykker, der udgjorde hans dragt, et bælte, en tiggerskål, en ragekniv, en nål og en si.

På ny- og fuldmånedage samledes munkene for at bekende deres forseelser. De 227 disciplinære ordensregler blev ved disse lejligheder læst op, og hver munk måtte tilstå de overtrædelser af forskrifterne, han havde begået. Alt efter forseelsens art kunne han midlertidigt eller for stedse udstødes af ordenen.

Efter megen tøven gav Buddha tilladelse til, at også kvinder kunne optages i ordenen som nonner.

En person, der følte sig tiltrukket af Buddhas lære, men ikke ønskede at indtræde i munkeordenen, kunne slutte sig til det buddhistiske samfund som lægtilhænger ved at bekende sig til de "tre juveler", dvs. Buddha, læren og ordenen. Han opbygger et fond af fortjenester, der vil følge ham i de næste eksistenser, hvis han viser gavmildhed over for munkeordenen og overholder de fem første forskrifter, der gælder for munkene, idet han dog må have et kønsliv inden for lovens rammer.

Buddha udpegede ingen efterfølger, mens han levede. Inden sin død forkyndte Buddha for munkene, at hans lære skulle være deres vejleder for fremtiden. Det var derfor vigtigt at få fastslået, hvad Buddha havde forkyndt, mens han virkede. På et koncilium, der ifølge traditionen blev afholdt i Rajagriha (ca. 40 km sydøst for det moderne Patna) kort efter hans død, blev ordensregler og læretekster fastlagt. Der opstod imidlertid snart splid i menigheden, hvilket fik dannelsen af adskillige skoler og sekter til følge. Trods de interne stridigheder bredte buddhismen sig i de følgende århundreder med stor hast over hele Indien. En væsentlig del af æren for denne fremgang må tilskrives kong Ashoka (268-233 f.v.t.), der med stor iver ikke blot fremmede buddhismens udbredelse i sit vældige rige, men også sendte buddhistiske missionærer ud over landets grænser. Gennem missionsvirksomheden på Sri Lanka skabte Ashoka grundlaget for buddhismens senere udvikling til en verdensreligion.

Den eneste af de gamle buddhistiske skoler, der har overlevet, er theravada ('de ældstes lære'). Denne eksponent for den ortodokse lære lever i dag videre i buddhismen på Sri Lanka, i Myanmar (Burma), Thailand, Laos og Cambodja.

Den ortodokse theravadaskole mistede dog sin betydning i Indien før de to store heterodokse skoler: mahasanghika og sarvastivada. Mahasanghikaskolen drager en arhats ufejlbarlighed i tvivl. Den opfatter endvidere Buddha som et overnaturligt væsen, der er forsynet med et uendeligt legeme, og som besidder ubegrænset magt, alvidenhed og evigt liv. Buddhas optræden på Jorden er altså et fantasibillede. Tilhængerne af denne skole gør en arhat mere menneskelig og stiller Buddhaskikkelsen i et guddommeligt lys. Ifølge sarvastivadaskolen har elementerne (dharma) ikke kun momentan eksistens, således som theravadaskolen hævder. De er altid latent til stede, men manifesterer sig kun under visse betingelser.

Omkring Kristi fødsel var en ny retning, ('det store fartøj'), under udvikling i Indien. Mahayanatilhængerne angreb de gamle skolers intellektuelle munkeideal: En arhat, der kun stiler efter sin egen frelse. De gav de gamle skoler betegnelsen ('det lille fartøj'), dvs. en vej til frelse for de få. For en mahayanatilhænger er det religiøse mål at blive en bodhisattva, en kommende Buddha. Bodhisattvaen udskyder imidlertid sin egen indgåen i nirvana for at hjælpe sine medskabninger ud af genfødslernes strøm. De kendteste bodhisattva-skikkelser, bl.a. Avalokiteshvara, har guddommelig status.

De to retninger har endvidere et divergerende syn på Buddhaskikkelsen. Den Buddha, der i theravadaskolens læretekster går fra sted til sted som tiggermunk og forkynder sin lære, opfatter vi som et menneske, ganske vist et menneske med usædvanlige egenskaber. Den Buddha, der i mahayanalitteraturen forkynder læren for 80.000 bodhisattvaer, er blevet et guddommeligt væsen. I mahayana optræder flere buddhaer samtidig i universet. Nogle af dem, fx Amitabha, har deres egen kult. Mahayana er en reformbevægelse, der gør buddhismen mere rummelig. Den gør buddhismen til en religion, hvor almindelige mennesker, ikke blot munke, kan gøre sig håb om frelse. Forskningen har endnu ikke klarlagt det komplekse udviklingsforløb inden for buddhismen, der førte til den nye retning; men mahayana har utvivlsomt sine dybeste rødder i de to heterodokse hinayanaskoler, mahasanghika og sarvastivada.

Af de filosofiske skoler, der opstod inden for mahayana, er madhyamika og de vigtigste. De fik stor betydning for buddhismens videreudvikling i Indien. Udviklingen af den tredje store retning inden for buddhismen, ('diamantfartøjet'), var i gang omkring midten af det første årtusinde e.v.t. Denne retnings skoler, de såkaldte tantriske skoler, har hentet deres filosofiske grundlag fra mahayanafilosofien. I deres læretekster udvikles sindrige ritualistiske systemer, der kan anvendes som en genvej til opnåelse af frelse.

De to seneste retninger, mahayana og vajrayana, ligger til grund for buddhismen i Bhutan, Tibet, Mongoliet, Kina, Japan og Korea. Efter en mere end tusindårig blomstringstid tabte buddhismen terræn i Indien. Den blev fortrængt af hinduismen og den islamiske ekspansion. Efter 1200-t. er den så at sige ikke længere i live i moderlandet, men har til gengæld vist sig livskraftig i store dele af det øvrige Asien.

Buddhismen har imidlertid fået en renæssance i Indien i midten af 1900-t. Mere end 3 mio. kasteløse hinduer er gået over til buddhismen pga. B.R. Ambedkars bevægelse mod social uretfærdighed over for de kasteløse.

Studiet af den buddhistiske litteratur i Vesten fra midten af 1800-t. skabte efterhånden en vis interesse for buddhismen også uden for den lærde verden. I bl.a. England og Tyskland blev der i begyndelsen af 1900-t. stiftet buddhistiske foreninger. I Europa samlede interessen sig om theravadabuddhismen, mens mahayana altid har været i højsædet i USA. Landflygtige lamaer har siden 1960 formået at skabe interesse for tibetansk buddhisme. I både Europa og USA er der oprettet talrige centre; også i Danmark findes der flere centre for tibetansk buddhisme.

# data[].attributes.attachment_link.description
Buddhisme er en af de store verdensreligioner. Buddhismen opstod i Nordindien omkring 500 f.v.t. Dens grundlægger, fyrstesønnen Siddharta Gautama (ca. 450-370 f.v.t.), fik ifølge traditionen tilnavnet Buddha ('en vakt'), efter at han i sit 35. år havde nået den fuldkomne erkendelse under botræet i Bodh Gaya.

# data[].attributes.body
https://delphipages.live/da/diverse/mahayana

fortæller om Mahayana:)

# data[].attributes.attachment_link.description
Mahayana, (sanskrit: “Greater Vehicle”) bevægelse, der opstod inden for den indiske buddhisme omkring begyndelsen af ​​den fælles tid og blev i det 9. århundrede den dominerende indflydelse på de buddhistiske kulturer i Central- og Østasien, som den forbliver i dag. Det spredte sig på et tidspunkt o…

# data[].attributes.body
https://www.religion.dk/leksikon/theravadabuddhisme
Uddybende artikel om theravada
Snakker om hvad der er anderledes ved theravada i forhold til mahayana

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Sanskrit "den ældste videns buddhisme". Selvbetegnelse for den retning, der officielt blev grundlagt i 300-tallet f.v.t. Den bliver af sine modstandere også kaldt hinayana-buddhisme ("det lille fartøjs buddhisme"), da retningen kritiseres for kun at have plads til ordinerede munke og nonner i sit frelsessystem. Retningen finder man i dag i Sri Lanka, Thailand, Myanmar (Burma), Laos og Cambodia.

Theravada anser sin fortolkning af buddhismen for at være den, der ligger nærmest den oprindelige, den ældste, og den forsøger kategorisk at følge den lære, der skulle være udsprunget af den historiske Buddhas mund. Det betyder, at den kun anerkender Tripitaka, også kaldet Pali-kanon, der blev nedskrevet af theravadabuddhister i det første århundred f.v.t., som autoritativ, samt kommentarer tilknyttet den som fx Buddhaghosas (ca. 430 e.v.t.)

Det, der primært adskiller theravada fra den anden store retning mahyana, er

1. dens forståelse af nirvana som den anser som en stabil tilstand i modsætning til denne verdens ustabilitet. Mahayana er derimod mere radikal og beskriver nirvana som en ubetinget tilstand, som tomheden,

2. at theravada har en individualistisk frelseslære, hvor målet er at nå til fuldstændig oplysning og erkendelse, at blive en arhat, så man sikrer sin egen indgang i nirvana. I modsætning hertil har mahayana bodhisattva-forestillingen, hvor en person, der er nået til oplysning, venter med at indgå i nirvana og gerne lader sig genføde for at hjælpe andre til samme erkendelse,

3. at theravada anser selve den historiske Buddha og hans lære som hovedpunktet for sin lære i modsætning til mahayana, der ser den historiske Buddha som en manifestation af en åndelig buddha-natur.

Det er forkert blevet antaget, at theravadabuddhisme var den "oprindelige" buddhisme, som andre retninger senere tog afstand fra. Man skal snarere se den som en reformistisk retning, der snævert forsøger at følge den lære, som den mener, den historiske Buddha anviste og satte i gang i sin første prædiken i Benares. De Tre Juveler (Triratna): Dharma (læren), Sangha (munkesamfundet) og Buddha ses som helt grundlæggende for læren. Dvs. man skal igennem munkestadiet i sine bestræbelser på at blive frigjort fra genfødslernes kredsløb.

# data[].attributes.attachment_link.description
Sanskrit "den ældste videns buddhisme". Selvbetegnelse for den retning, der officielt blev grundlagt i 300-tallet f.v.t. Den bliver af sine modstandere også kaldt hinayana-buddhisme ("det lille fartøjs buddhisme"), da retningen kritiseres for kun at have plads til ordinerede munke og nonner i sit frelsessystem.

# data[].attributes.body
https://www.britannica.com/biography/Buddha-founder-of-Buddhism

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Buddha, (Sanskrit: "Awakened One") clan name (Sanskrit) Gautama or (Pali) Gotama, personal name (Sanskrit) Siddhartha or (Pali) Siddhattha, (born c. 6th-4th century bce, Lumbini, near Kapilavastu, Shakya republic, Kosala kingdom [now in Nepal]-died, Kusinara, Malla republic, Magadha kingdom [now Kasia, India]), the founder of Buddhism, one of the major religions and philosophical systems of southern and eastern Asia and of the world. Buddha is one of the many epithets of a teacher who lived in northern India sometime between the 6th and the 4th century before the Common Era.

His followers, known as Buddhists, propagated the religion that is known today as Buddhism. The title buddha was used by a number of religious groups in ancient India and had a range of meanings, but it came to be associated most strongly with the tradition of Buddhism and to mean an enlightened being, one who has awakened from the sleep of ignorance and achieved freedom from suffering. According to the various traditions of Buddhism, there have been buddhas in the past and there will be buddhas in the future. Some forms of Buddhism hold that there is only one buddha for each historical age; others hold that all beings will eventually become buddhas because they possess the buddha nature ( tathagatagarbha).

All forms of Buddhism celebrate various events in the life of the Buddha Gautama, including his birth, enlightenment, and passage into nirvana. In some countries the three events are observed on the same day, which is called Wesak in Southeast Asia. In other regions the festivals are held on different days and incorporate a variety of rituals and practices. The birth of the Buddha is celebrated in April or May, depending upon the lunar date, in these countries. In Japan, which does not use a lunar calendar, the Buddha's birth is celebrated on April 8. The celebration there has merged with a native Shintō ceremony into the flower festival known as Hanamatsuri.

General considerations

The clan name of the historical figure referred to as the Buddha (whose life is known largely through legend) was Gautama (in Sanskrit) or Gotama (in Pali), and his given name was Siddhartha (Sanskrit: "he who achieves his aim") or Siddhattha (in Pali). He is frequently called Shakyamuni, "the sage of the Shakya clan." In Buddhist texts, he is most commonly addressed as Bhagavat (often translated as "Lord"), and he refers to himself as the Tathagata, which can mean either "one who has thus come" or "one who has thus gone." Information about his life derives largely from Buddhist texts, the earliest of which were not committed to writing until shortly before the beginning of the Common Era, several centuries after his death. The events of his life set forth in these texts cannot be regarded with confidence as historical, although his historical existence is accepted by scholars. He is said to have lived for 80 years, but there is considerable uncertainty concerning the date of his death. Traditional sources on the date of his death or, in the language of the tradition, "passage into nirvana," range from 2420 bce to 290 bce. Scholarship in the 20th century limited this range considerably, with opinion generally divided between those who placed his death about 480 bce and those who placed it as much as a century later.

Historical context

The Buddha was born in Lumbini (Rummin-dei), near Kapilavastu (Kapilbastu) on the northern edge of the Ganges River basin, an area on the periphery of the civilization of North India, in what is today southern Nepal. Scholars speculate that during the late Vedic period the peoples of the region were organized into tribal republics, ruled by a council of elders or an elected leader; the grand palaces described in the traditional accounts of the life of the Buddha are not evident among the archaeological remains. It is unclear to what extent these groups at the periphery of the social order of the Ganges basin were incorporated into the caste system, but the Buddha's family is said to have belonged to the warrior ( Kshatriya) caste. The central Ganges basin was organized into some 16 city-states, ruled by kings, often at war with each other.

The rise of these cities of central India, with their courts and their commerce, brought social, political, and economic changes that are often identified as key factors in the rise of Buddhism and other religious movements of the 6th and 5th centuries bce. Buddhist texts identify a variety of itinerant teachers who attracted groups of disciples. Some of these taught forms of meditation, Yoga, and asceticism and set forth philosophical views, focusing often on the nature of the person and the question of whether human actions ( karma) have future effects. Although the Buddha would become one of these teachers, Buddhists view him as quite different from the others. His place within the tradition, therefore, cannot be understood by focusing exclusively on the events of his life and times (even to the extent that they are available). Instead, he must be viewed within the context of Buddhist theories of time and history.

According to Buddhist doctrine, the universe is the product of karma, the law of the cause and effect of actions, according to which virtuous actions create pleasure in the future and nonvirtuous actions create pain. The beings of the universe are reborn without beginning in six realms: as gods, demigods, humans, animals, ghosts, and hell beings. The actions of these beings create not only their individual experiences but the domains in which they dwell. The cycle of rebirth, called samsara (literally "wandering"), is regarded as a domain of suffering, and the ultimate goal of Buddhist practice is to escape from that suffering. The means of escape remains unknown until, over the course of millions of lifetimes, a person perfects himself, ultimately gaining the power to discover the path out of samsara and then compassionately revealing that path to the world.

A person who has set out on the long journey to discover the path to freedom from suffering, and then to teach it to others, is called a bodhisattva. A person who has discovered that path, followed it to its end, and taught it to the world is called a buddha. Buddhas are not reborn after they die but enter a state beyond suffering called nirvana (literally "passing away"). Because buddhas appear so rarely over the course of time and because only they reveal the path to liberation ( moksha) from suffering (dukkha), the appearance of a buddha in the world is considered a momentous event in the history of the universe.

The story of a particular buddha begins before his birth and extends beyond his death. It encompasses the millions of lives spent on the bodhisattva path before the achievement of buddhahood and the persistence of the buddha, in the form of both his teachings and his relics, after he has passed into nirvana. The historical Buddha is regarded as neither the first nor the last buddha to appear in the world. According to some traditions he is the 7th buddha; according to another he is the 25th; according to yet another he is the 4th. The next buddha, named Maitreya, will appear after Shakyamuni's teachings and relics have disappeared from the world. The traditional accounts of the events in the life of the Buddha must be considered from this perspective.

Sources of the life of the Buddha

Accounts of the life of the Buddha appear in many forms. Perhaps the earliest are those found in the collections of sutras (Pali: suttas), discourses traditionally attributed to the Buddha. In the sutras, the Buddha recounts individual events in his life that occurred from the time that he renounced his life as a prince until he achieved enlightenment six years later. Several accounts of his enlightenment also appear in the sutras. One Pali text, the Mahaparinibbana-sutta ("Discourse on the Final Nirvana"), describes the Buddha's last days, his passage into nirvana, his funeral, and the distribution of his relics. Biographical accounts in the early sutras provide little detail about the Buddha's birth and childhood, although some sutras contain a detailed account of the life of a prehistoric buddha, Vipashyin.

Another category of early Buddhist literature, the vinaya (concerned ostensibly with the rules of monastic discipline), contains accounts of numerous incidents from the Buddha's life but rarely in the form of a continuous narrative; biographical sections that do occur often conclude with the conversion of one of his early disciples, Shariputra. While the sutras focus on the person of the Buddha (his previous lives, his practice of austerities, his enlightenment, and his passage into nirvana), the vinaya literature tends to emphasize his career as a teacher and the conversion of his early disciples. The sutras and vinaya texts, thus, reflect concerns with both the Buddha's life and his teachings, concerns that often are interdependent; early biographical accounts appear in doctrinal discourses, and points of doctrine and places of pilgrimage are legitimated through their connection to the life of the Buddha.

Near the beginning of the Common Era, independent accounts of the life of the Buddha were composed. They do not recount his life from birth to death, often ending with his triumphant return to his native city of Kapilavastu (Pali: Kapilavatthu), which is said to have taken place either one year or six years after his enlightenment. The partial biographies add stories that were to become well-known, such as the child prince's meditation under a rose-apple tree and his four momentous chariot rides outside the city.

These accounts typically make frequent reference to events from the previous lives of the Buddha. Indeed, collections of stories of the Buddha's past lives, called Jatakas, form one of the early categories of Buddhist literature. Here, an event reminds the Buddha of an event in a past life. He relates that story in order to illustrate a moral maxim, and, returning to the present, he identifies various members of his audience as the present incarnations of characters in his past-life tale, with himself as the main character.

The Jataka stories (one Pali collection contains 547 of them) have remained among the most popular forms of Buddhist literature. They are the source of some 32 stone carvings at the 2nd-century bce stupa at Bharhut in northeastern Madhya Pradesh state; 15 stupa carvings depict the last life of the Buddha. Indeed, stone carvings in India provide an important source for identifying which events in the lives of the Buddha were considered most important by the community. The Jataka stories are also well-known beyond India; in Southeast Asia, the story of Prince Vessantara (the Buddha's penultimate reincarnation)-who demonstrates his dedication to the virtue of charity by giving away his sacred elephant, his children, and finally his wife-is as well-known as that of his last lifetime.

Lives of the Buddha that trace events from his birth to his death appeared in the 2nd century ce. One of the most famous is the Sanskrit poem Buddhacharita ("Acts of the Buddha") by Ashvaghosa. Texts such as the Mulasarvastivada Vinaya (probably dating from the 4th or 5th century ce) attempt to gather the many stories of the Buddha into a single chronological account. The purpose of these biographies in many cases is less to detail the unique deeds of Shakyamuni's life than to demonstrate the ways in which the events of his life conform to a pattern that all buddhas of the past have followed. According to some, all past buddhas had left the life of the householder after observing the four sights, all had practiced austerities, all had achieved enlightenment at Bodh Gaya, all had preached in the deer park at Sarnath, and so on.

The life of the Buddha was written and rewritten in India and across the Buddhist world, elements added and subtracted as necessary. Sites that became important pilgrimage places but that had not been mentioned in previous accounts would be retrospectively sanctified by the addition of a story about the Buddha's presence there. Regions that Buddhism entered long after his death-such as Sri Lanka, Kashmir, and Burma (now Myanmar)-added narratives of his magical visitations to accounts of his life.

No single version of the life of the Buddha would be accepted by all Buddhist traditions. For more than a century, scholars have focused on the life of the Buddha, with the earliest investigations attempting to isolate and identify historical elements amid the many legends. Because of the centuries that had passed between the actual life and the composition of what might be termed a full biography, most scholars abandoned this line of inquiry as unfruitful. Instead they began to study the processes-social, political, institutional, and doctrinal-responsible for the regional differences among the narratives of the Buddha. The various uses made of the life of the Buddha are another topic of interest. In short, the efforts of scholars have shifted from an attempt to derive authentic information about the life of the Buddha to an effort to trace stages in and the motivations for the development of his biography.

It is important to reiterate that the motivation to create a single life of the Buddha, beginning with his previous births and ending with his passage into nirvana, occurred rather late in the history of Buddhism. Instead, the biographical tradition of the Buddha developed through the synthesis of a number of earlier and independent fragments. And biographies of the Buddha have continued to be composed over the centuries and around the world. During the modern period, for example, biographies have been written that seek to demythologize the Buddha and to emphasize his role in presaging modern ethical systems, social movements, or scientific discoveries. What follows is an account of the life of the Buddha that is well-known, yet synthetic, bringing together some of the more famous events from various accounts of his life, which often describe and interpret these events differently.

# data[].attributes.attachment_link.title
Buddha | Biography, Teachings, Influence, & Facts

# data[].attributes.attachment_link.description
Buddha, the founder of Buddhism, one of the major religions and philosophical systems of southern and eastern Asia and of the world. Buddha is one of the many epithets of a teacher who lived in northern India sometime between the 6th and the 4th century before the Common Era.

# data[].attributes.body
"Hvem er buddha" og "buddhismens historie"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Hvad er buddhisme?

Buddhisme er verdens 4. største religion, men i modsætning til andre religioner anerkender den ikke eksistensen af nogen Gud. Derfor betragter buddhisterne da heller ikke buddhismen som en religion men som en vej mod dybere erkendelse og indsigt i midlet til at opnå befrielse fra genfødslernes kredsløb (2)

Hvor gammel er buddhismen?

Da buddhismen ikke er udsprunget af en Guds åbenbaringer, må den nødvendigvis have en menneskelig stifter. Stifteren var Siddharta Gotama, der levede ca. 560-480. Han fik ærestitlen Buddha, der betyder 'den oplyste'. For at adskille ham fra evt. fremtidige buddhaer, omtales han normalt under navnet Buddha Siddhartha, dvs. han, hvis mål er nået (1,2)

Hvem var Buddha?

Buddha voksede op som en overbeskyttet kongesøn. Ved sin fødsel var det blevet spået om ham, at han enten ville blive en kongelig enehersker med ry for sin magt og retfærdighed, eller han ville blive en buddha. Hvis kan skulle blive konge, måtte han aldrig få verdens elendighed at se.

Hans fader sørgede derfor for, at han aldrig kom uden for den isolerede paladsverden, men en dag besluttede Buddha sig for at ville se verden udenfor. Her mødte han alderdommen, sygdommene, døden og en asket, der søgte en metode til at overvinde disse lidelser.
Han forlod paladset og slog sig ned ved foden af et træ i Bodh Gaya og svor på, at her ville han blive, til han havde fundet den fulde og endegyldige oplysning.

Ifølge traditionen overvandt har her Mara, den største af alle dæmoner. Derpå samledes guderne omkring ham, og på en enkelt nat opnåede den mediterende Siddharta den endelige indsigt. Han var nu i stand til at blæse grådighedens, illusionens og hadets flammer ud, de flammer der havde bundet ham til genfødslerne og lidelsen. Han blev en buddha og formulerede sin indsigt i de fire ædle sandheder.

Buddha blev under træet i 49 dage og mediterede over sin nye indsigt. Derpå begav han sig ud i verden for at videregive sin indsigt (3)

Hvad er de fire ædele sandheder?

Vejen mod befrielsen starter med en erkendelse af 'De fire ædle sandheder om lidelsen':

1. Alt er lidelse (dukkha ), fordi alt er forgængeligt.

2. Lidelsen opstår, fordi vi stræber efter noget illusorisk, som vi tror er varigt, og fordi vi er uvidende.

3. Lidelsen kan bringes til ophør (ved indsigt og ved at give afkald på stræben).

4. Der er en vej ud af lidelsen, nemlig den såkaldte "ædle ottefoldige vej".

(2)
Hvad er den ædle ottefoldige vej?

I bestræbelserne for helt at undgå karma-belastning må man gennemleve et utal af eksistenser, hvor man langsomt forbedrer sin karma. Det er menneskets egne handlinger og konsekvenserne af disse (karma ), der bestemmer dets skæbne.
Til hjælp i disse bestræbelser har man på det praktiske plan Den ædle ottefoldige vej:

1. Ret anskuelse, dvs. erkendelsen af de fire ædle sandheder.

2. Ret sindelag, dvs. det modsatte af (det forkerte sindelag behersket) af begær, ond vilje og en voldelig mentalitet.

3. Ret tale, det modsatte af forkert tale, dvs. løgn, løs snak og ukvemsord.

4. Ret handlen, nemlig det modsatte af forkert handlen, dvs. drab, tyveri og et udsvævende liv.

5. Ret vandel, det modsatte af forkert vandel, nemlig bedrageri, forførelse, sandsigeri, bondefangeri og åger.

6. Ret stræben, det modsatte af forkert stræben, nemlig at leve uden "opmærksomhed".

7. Ret opmærksomhed, dvs. at udvikle en speciel og konstant bevidsthed, der skal føre frem til indsigten i at alt, således også mennesket, er forgængeligt. Det er denne indsigt, der er en del af befrielsen.

8. Ret fordybelse, en bevidsthedstilstand, hvor bevidstheden er tømt for indhold.

Hvad erfarede Buddha?

Ved sine meditationer erkendte Buddha, at han ikke bestod af en evigt uforgængelig sjæl men af en ophoben af sindsgifte som uvidenhed, begær og had. For at slippe for den uendelige række af smertelige fødsler, sygdomme, dødslejer og genfødsler måtte han opgive sin livstørst og ikke blive ved med at klynge sig til livet.
I buddhismen opererer man derfor med følgende årsagskæde:

1. uvidenheden, som forårsager

2. handlinger (karma), som forårsager

3. bevidsthed, som forårsager

4. krop og individualitet, som forårsager

5. de fem sanser og sindet, som forårsager

6. sanseindtryk, som forårsager

7. følelser, som forårsager

8. begær, som forårsager

9. bundethed, som forårsager

10. tilblivelse, som forårsager

11. genfødsel, som forårsager

12. sygdom, sorg, smerte, aldring og død - altså lidelse

Begæret er altså det centrale punkt. Man kan begære mange ting, men begæret efter selve livet fører til konstant utilfredshed, da livet sjældent udformer præcist som man ønsker det, Derfor kan mennesket aldrig slappe af.
Uvidenheden er uvidenhed om, hvordan lidelsen opstår og kan bringes til ophør og uvidenhed om, at alle forestillinger om et "jeg" er forkerte. Selvet er en illusion. Ifølge buddhismen er "sjælen" eller "jeg'et" en midlertidig kombination af karma og de elementer, som alt i verden er opbygget af (1,2)

Hvordan er buddhismens menneskesyn?

Det buddhistiske menneskesyn er præget af troen på reinkarnation, samsara, men der er ikke tale om samme form for genfødsel, som den hinduistiske. Denne er en sjælevandring, hvor sjælen vandrer fra liv til liv i forskellige legemer.
Buddhisterne anerkender ikke sjælens eksistens. De betragter mennesket som en kombination af fem elementer:

Materie - krop.

Følelser - sansninger.

Tanker/erkendelder - forestillinger/opfattelser.

Potentialer - muligheder/vilje.

Bevidsthed - fornuft.

Efter buddhistisk opfattelse sker der ved hver genfødsel det, at mennesket får en ny krop, nye følelser, nye tanker, nye potentialer og ny bevidsthed (1)

Hvad er genfødelsesverdenerne?

Mennesket anvender de fem elementer på forskellig vis gennem livet. Resultatet kaldes karma, og denne kan være positiv eller negativ alt efter, hvordan det enkelte menneske har levet.
Karmaens grad af positivitet er afgørende for, i hvilken verden genfødelsen finder sted. Buddhismen opererer med flere genfødelsesverdener:

Gudeverdenen - en nydelsesverden, der kan sammenlignes med andre religioners paradisforestillinger. Alligevel er den ikke attraktiv, da man ikke herfra kan frigøre sig fra genfødslerne.

Halvgudeverdenen - en verden præget af aggressiv krigeriskhed.

Menneskeverdenen - den eneste verden, hvorfra mennesket kan blive udfriet. Den er domineret af sygdom, alderdom og død og er tilstrækkelig lidelsesfuld til, at mennesket kan motiveres til at arbejde sig frem mod udfrielse.

Dyreverdenen - en verden domineret af dumhed og blinde instinkter. Dyrene æder hinanden og pines af mennesker.

Åndeverdenen - er befolket af nogle stakkels væsener, der flakker omkring i søgen efter føde og legemlig eksistens.

Helvederne - findes i kolde og varme mareridtsverdener, der kan sammenlignes med Hieronymus Bosch´s helvedesskildringer.

Hvordan udviklede buddhismen sig?

Buddhismens udvikling er foregået i tre stadier: Theravada (Hinayana dvs. Det Lille Fartøj), Mahayana (Det Store Fartøj) og Vajrayana (Diamantfartøjet).

Theravada er den ældste buddhisme, og hævder selv at kunne føre sin historie direkte tilbage til den historiske Buddha. Det er den retning, der klarest fastholder opfattelsen af Buddha som et ganske almindeligt menneske, der af egen kraft opnåede den evige befrielse fra lidelsen. I princippet vil alle kunne gøre det samme. Buddha viste vejen, men man skal selv gå den. Findes især på Sri Lanka, i Thailand, Laos, Cambodia og Myanmar (Burma).

Mahayana adskiller sig fra Theravada ved at den mediterende ikke blot stræber efter egen udfrielse men for udfrielse for alle levende skabninger. Mahayana opfatter Buddha som et åndeligt princip, der blev legemliggjort. Findes især i Tibet, Kina, Korea, Japan og Vietnam.

Vajrayana, eller den tantriske buddhisme mener ikke, at den endelige udfrielse nødvendigvis først sker efter et næsten uendeligt antal genfødsler, men kan opnås inden for et enkelt liv. Derfor er kravene til den enkelte meget store. Findes først og fremmest i Tibet, men er også den gren af buddhismen, der er mest udbredt i Vesten (1,4)

Illustrationer

Under illustrationer henvises til enkelte billeder på Internettet som for eksempel en tegning eller et foto. Samlinger af illustrationer som for eksempel gallerier skal findes under videre links. Billederne er udvalgt efter søgning på Internettet for at supplere og/eller visualisere faktaoplysningerne.

Bodhi-træet. Martin Gray.
Buddhistiske munke ved en efterkommer af det træ, hvorunder Buddha fandt vejen.

Mahabodhi-templet. Martin Gray.
Fotografi af Mahabodhi-templet i Bodh Gaya, hvor buddhismen blev til. Templet er fra 500-tallet.

Videre læsning

Under videre læsning henvises til enkelte konkrete dokumenter som for eksempel én artikel eller én bog. Der kan være henvisninger til dokumenter i både trykt og elektronisk form. Dokumenterne er kvalitativt udvalgt som de mest relevante efter research og søgning i danske såvel som internationale databaser samt søgning på Internettet.

Andresen, Esben Buddhismen. Gyldendal Uddannelse, 2002. 198 sider.
Bogen fokuserer på den tidlige buddhisme med vægt på den praktiske side af religionen Til brug ved undervisning i de gymnasiale uddannelser, på seminarier og grundstudier på universiteter.

Buddhismen. Tanker og livsformer. Af Jens Bruun, Christian Lindtner og Peter Boile Nielsen. 7. oplag. Gyldendal, 1992. 219.. Tanker og livsformer. Af Jens Bruun, Christian Lindtner og Peter Boile Nielsen. 7. oplag. Gyldendal, 1992. 219.
Beskrivelse af buddhismen i Indien, Tibet og Sri Lanka med hovedvægten på oversættelser of buddhistiske tekster.

Hvidtfeldt, Arild Buddhismen. Politikens Forlag, 1982. 306 sider.
Videnskabelig men letlæst gennemgang af den indiske buddhismes religions-historiske oprindelse og historiske udvikling. Videnskabelig men letlæst gennemgang af den indiske buddhismes religions-historiske oprindelse og historiske udvikling.

Ikeda, Daisaku: Buddhas Liv. Et fortolkende portræt. Cicero, 1990. 128 sider.
Portrætbeskrivelse på baggrund af primære og senere kilder, herunder et omfattende legendestof.

Knuset og køligheden. Af Steen Bonde, Michael Jahn og Pernille Aagaard. Den Nordiske Kristne Buddhistmission & IKON-Danmark, 1999. 98 sider.. Af Steen Bonde, Michael Jahn og Pernille Aagaard. Den Nordiske Kristne Buddhistmission & IKON-Danmark, 1999. 98 sider.
Beskrivelse af mødet mellem buddhisme, new age og kristendom.

Kulananda: Buddhisme. Borgen, 1998. 126 sider. Buddhisme. Borgen, 1998. 126 sider.
Beskrivelse af buddhismens oprindelse og udvikling i Østen og Vesten samt dens filosofisk-etiske indhold.

Lær at forstå Buddhas lære. Sphinx, 2000. 231 sider.. Sphinx, 2000. 231 sider.
Uddrag af essentielle buddhistiske tekster fra de mest populære indiske, tibetanske, kinesiske og japanske kilder.

Timelines of buddhist history. Buddha Dharma Education Association & BuddhaNet. Engelsk tekst.
Kronologi over buddhismens historie sammenholdt med verdenshistoriske begivenheder.

Østens visdom. Redigeret af C. Scott Littleton. Gyldendal, 2000. 176 sider.. Redigeret af C. Scott Littleton. Gyldendal, 2000. 176 sider.
En beskrivelse af fem filosofiske og religiøse traditioner i Asien. Der lægges vægt på nøgletemaer og centrale forestillinger set ud fra de kulturelle og historiske miljøer.

Videre links

Under videre links henvises til hjemmesider og databaser på Internettet med flere eller mange dokumenter. Videre links kræver således at man selv udvælger og vurderer hvilke dokumenter man har brug for, eventuelt efter en søgning på hjemmesiden eller i databasen. Hjemmesiderne og databaserne er kvalitativt udvalgt som de mest relevante efter research og søgning på Internettet.

BuddhaNet. Buddha Dharma Education Association. Engelsk tekst.
Meget omfattende side med artikler, eBooks, BuddhaZine, verdensvejviser og meget mere.

Diamantvejsbuddhisme. Karma Kadjy Skolen i Danmark. Dansk tekst.
Orientering om buddhisme, artikler, adresser og nyheder om skolen, hvor det er den tibetanske buddhisme, der praktiseres.

Epstein, Ron: Buddhism A to Z. Engelsk tekst.
Ordbog med forklaringer på buddhistiske begreber.

Kilder

1. Knuset og køligheden. Af Steen Bonde, Michael Jahn og Pernille Aagaard. Den Nordiske Kristne Buddhistmission & IKON-Danmark, 1999. 98 sider.

2. Jensen, Tim: Buddhisme. Dansk tekst.
http://www.sdu.dk/Hum/TimJensen/Rel/buddhisme.html

3. Østens visdom. Redigeret af C. Scott Littleton. Gyldendal, 2000. 176 sider.

4. Religionshåndbogen. Redaktion: Peter Boile Nielsen. 2. udg. 1994. 368 sider.

# data[].attributes.attachment_link.description
Buddhisme er verdens 4. største religion, men i modsætning til andre religioner anerkender den ikke eksistensen af nogen Gud. Derfor betragter buddhisterne da heller ikke buddhismen som en religion men som en vej mod dybere erkendelse og indsigt i midlet til at opnå befrielse fra genfødslernes kredsløb (2) Da buddhismen ikke er udsprunget af en Guds åbenbaringer, må den nødvendigvis have en menneskelig stifter.

# data[].attributes.headline
Store cirkel, lille cirkel og tordenkilefartøjet

# data[].attributes.subject
Store cirkel, lille cirkel og tordenkilefartøjet

# data[].attributes.body
https://portals.clio.me/dk/religion/7-10/emner/religioner/buddhisme/buddhismens-retninger/

# data[].attributes.attachment_link.description
Der er to store retninger i buddhismen. De kaldes mahayana (det store hjul) og hinayana (det lille hjul). Nogle gange taler man også om en tredje retning, der kaldes vajrayana (tordenkilefartøjet). Alle retningerne er udbredt i det sydlige, nordlige og østlige Asien.

# data[].attributes.body
Dette link fortæller om hvad det indebære at være buddhist og hvilke 3 hovederetninger inden for buddhisme (religion.dk)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Buddha var asket og prædikede afholdenhed for disciplene. Han var dog også pragmatisk og opfordrede til den Gyldne Middelvej for alle, der ville følge hans lære.

Moderne buddhisme i det nittende og tidlige tyvende århundrede var en politisk og kulturel reaktion mod kolonidominans og vestlig indflydelse. Men buddhismen blev også stærk inspireret af Vesten og moderniteten

Mere om buddhistiske retninger

Verdens mest kendte buddhist er kendt som Dalai Lama. Lhamo Thondup, senere kaldet Tenzin Gyatso, blev født i 1935 af en fattig bondefamilie i Østtibet.

Døden besøger os 16 gange hvert øjeblik, hedder et buddhistisk udsagn. Vi forgår hele tiden, og hvert øjeblik kan blive vores sidste åndedræt. Men hvordan skal man egentlig forstå disse dødsforestillinger i buddhismen?

Hvordan oplever jeg min religions rammer? Ja, de eneste egentlige rammer, jeg som praktiserende buddhist har i min hverdag, er, at jeg forsøger at få mediteret hver dag. Meditation er befriende, men kan også være besværligt, fortæller buddhist Linda Clod Præstholm om at dyrke sin religion i hverdagen

Flere beretninger om buddhisme

Spørg

Teksten og billederne på bedeflagene kan variere, og de refererer til buddhistiske legender, ønsker og meditationer, svarer buddhist Linda Clod Præstholm

Flere spørgsmål og svar om buddhisme

Vi kender det som et middel til afstresning og spirituel indsigt, men buddhistisk meditation kan også fremkalde en lang række negative oplevelser, viser et amerikansk forskningsprojekt. Og retter man blikket mod Japan, har zenmeditation en mørk og voldelig fortid

Læs også

# data[].attributes.attachment_link.description
Buddha var asket og prædikede afholdenhed for disciplene. Han var dog også pragmatisk og opfordrede til den Gyldne Middelvej for alle, der ville følge hans lære. Moderne buddhisme i det nittende og tidlige tyvende århundrede var en politisk og kulturel reaktion mod kolonidominans og vestlig indflydelse.

# data[].attributes.body
mahayana " det store fartøj" og hinayana "det lille fartøj"
https://www.sdu.dk/da/om_sdu/institutter_centre/ih/forskning/forskningsformidling/religionsguiden/buddhisme

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Historie og udbredelse [top]

Forestillinger [top]

Forskrifter: munke og lægfolk [top]

I de forskellige buddhistiske lande er der et utal af fester. Nogle fejres i snæver tilknytning til klostrene, andre er mere folkelige. Festerne varierer i både antal og form fra retning til retning og fra land til land. Fællestræk ved fester, der fejres i templerne, er meditation, messende lovprisning og recitation, ofte benævnt med det engelske ord "chanting". De folkelige buddhistiske fester, der har indoptaget lokal folketro og festskik og foregår ude på gader og stræder, kan være meget livlige og ikke særlig ceremonielle.

Den buddhistiske festkalender er en månekalender. Derfor udregnes tidspunkterne for festerne år for år. De forskellige retninger fejrer ikke festerne på samme tidspunkt og navnene for festerne er sjældent de samme. I Danmark fejres følgende fester af de fleste retninger:

Fuld- og nymånefester

Fuldmåne - og nymånedage giver generelt anledning til særlige ceremonier (f.eks. recitation af de 227 regler); ofte benytter lægfolk disse dage til at besøge klostret og templet og praktisere de 8 forskrifter.

Buddhas fødsel, oplysning og død

I følge de mest udbredte traditioner indenfor Theravadabuddismen fandt alle tre skelsættende begivenheder sted på samme dag. Derfor fejrer bl.a. thaibuddhister dem ved samme fest (Wesak/ Visaka Bucha), der afholdes ved fuldmåne i maj. Festen fejres med udsmykning af templet, lægfolk besøger templet og bringer ofre (gaver, mad og penge) til templet og munkene . Har templet et relikvieskrin ( stupa , dagopa ) kranses det med olie- eller smørlamper. Mahayanabuddhister fejrer de tre store begivenheder på forskellige dage. De største fester fejres til minde om Buddhas fødsel og oplysning.

Buddhas fremlæggelse af Læren

Fejres af Hinayana og Mahayana-buddhister til minde om Buddhas første fremlæggelse af Læren. Festen fejres typisk med meditation, blomsterofre, hymner, recitation m.v. I f.eks. det Thai-buddhistiske tempel i Dragør foretager munke og lægfolk også en rituel omkredsning af deres klosterbygning med lys i hænderne.

Regntidens afslutning

Fejres i Danmark bl.a. af Thai-buddhister (under navnet kathina ) og knytter sig til afslutningen på regntiden, hvor munkene traditionelt lukkede sig inde på ét sted for at meditere. Ved periodens afslutning kommer lægfolket så på besøg i templet for at ofre til munkene og klostret. Ofte medbringer de et såkaldt "Penge-træ", dvs. en potte med et træ behængt med penge og andre gaver. Det er også ved denne lejlighed, at lægfolket forsyner munkene med klæde til munkedragten.

I Danmark, hvor der jo ikke er en separat regntid, er skikken med at besøge klostret og munkene for at give dem et "Penge-træ", ikke snævert knyttet til den traditionelle fest. F.eks. fejres nytåret både i klostret i Dragør og templet i Stenløse ved at lægfolk besøger munkene og overrækker dem "Penge-træer".

Maka Bucha

Fejres af Theravadabuddhister i Dragør og Stenløse til minde om dengang 1.250 fuldt oplyste munke (arahat 'er ), alle ordineret af Buddha selv, tilfældigt eller på "overnaturlig" vis traf sammen hos Buddha, der ved denne lejlighed for første gang fremmessede de 227 munkeregler.

Rose-ceremonien

De vietnamesiske buddhister i Danmark fejrer i august/september festen Le Vu Lan , "rose-ceremonien", en fest, der også kendes fra Kina, Japan og Korea. Man samles i templet for at afhjælpe en del af den dårlige karma, som afdøde og nulevende mødre har erhvervet sig. Festen tenderer mod samtidig at være en fest, hvor man generelt søger at knytte båndene mellem forældre (af begge køn) og børn. Navnet hænger sammen med, at man får en (papir-) rose af munken, en hvid for døde mødre (forældre) og en rød for endnu levende.

Inden for visse retninger fejrer man desuden dagen for Buddhas nedstigen fra himlen og (i den tibetanske buddhisme) dagen for hans demonstration af magiske evner.

Overgangsritualer [top]

Munke, lamaer, tulkuer m.v. er religiøse specialister, der ikke kun bestræber sig på deres egen frelse, men også hjælper andre frem mod oplysning. Derfor træder de (og templerne) ofte i funktion i forbindelse med de afgørende overgange i lægfolkets liv. Dette selv om de ofte selv vil fremhæve, at begivenheder som fødsel, navngivning og ægteskab strengt taget ikke har nogen egentlig hellig status inden for buddhismen.

Fødsel/navngivning.

Lægfolk bringer ofte deres nyfødte til templet, hvor munkene afsynger hymner, messer m.v. og velsigner barnet. Til tider fremsiges på barnets vegne den buddhistiske "trosbekendelse", dvs. de tre tilflugter. Allerede ved denne lejlighed kan barnet modtage det såkaldte dharma - navn, dvs. det navn, der viser det er buddhist. Dharma-navnet kan man dog også få senere, i forbindelse med en slags "konfirmation", hvor man kommer til templet og selv fremsiger tilflugterne. Erhvervelsen af dharma-navnet har altså i modsætning til erhvervelsen af det almindelige borgerlige navn en religiøs betydning.

I Tibet kan forældre bringe barnet til en lama, der klipper en lille tot hår af barnets isse og giver det et af sine egne navne. Herhjemme fortæller Lakha Lama fra Gelugpa-retningen, at han kun udfører disse handlinger, hvis barnet er tibetaner. Ellers nøjes han med at velsigne barnet.

Vielse/ægteskab.

Vielse foregår som regel i familiens kreds, men parret kan også gå til templet og lade sig velsigne af en munk eller lama.

Død/begravelse.

Også i forbindelse med død og begravelse træder munke til med hjælp og bønner, i forbindelse med dødens indtræden, ved begravelseshøjtideligheden, i de første dage (ofte de første 49) efter dødens indtræden og i forbindelse med mindedage for afdøde. Ligbrænding er den hyppigste begravelsesform i de buddhistiske lande, og i Danmark er det ikke ualmindeligt, at munke eller lamaer kaldes til krematoriet for at fremsige bønner ved en lille højtidelighed. En tibeansk-buddhistisk urnehal blev indviet og taget i brug på Bispebjerg kirkegård i København i 1995.

I Tibet er der fire forskellige begravelsesformer: Legemet kan gives til gribbene, brændes, begraves eller mumificeres og anbringes i en stupa. En lama enten brændes eller mumificeres. I Danmark anbefaler de tibetanske buddhister, at man lader sig brænde og bruger det eksisterende system i Danmark. Tibetanske buddhister mener, at den afdøde kan leve videre i den såkaldte "hjertechakra" i op til tre dage efter dødens indtræden. Derfor kontakter man ofte en astrolog, der afgør, hvornår liget må flyttes og hvordan. Karakteristisk for den tibetanske buddhisme er dens forestillinger om en "mellemtilstand" (bardo ), hvor den dødes sjæl bevæger sig hen mod den næste inkarnation. Fra dødens indtræden og indtil 49 dage efter fremsiger man derfor bønner og udfører ritualer for at hjælpe den døde bedst muligt gennem bardo. I Danmark kan man mødes på 3. dagen efter døden for at hjælpe afdøde ved at bede og recitere; også på 49. dagen kan man mødes for at udføre de sidste afgørende ritualer og recitationer.

Også blandt de vietnamesiske buddhister i Danmark fremhæves betydningen af, at en munk beder for afdøde i dagene efter døden, én gang hver uge i 7 uger og på den mindedag for afdøde, som man som regel holder de første 3 år efter døden.

Hinayana - og Mahayana-munke kan på familiens vegne påtage sig at strø asken af afdøde ud i havet.

Indvielsen til munk

Det at blive munk er den vigtigste overgang for en buddhist. Man kanblive munk, fra man er 20 år gammel. Ceremonien varierer fra retning til retning og afhængigt af om det gælder indvielse af unge, der vil begynde som novicer, eller indvielse af novicer til egentlige munke. Der findes også (f.eks. i det Thai-buddhistiske center i Dragør) en mulighed for en slags "konfirmation", hvor personen, der ønsker at fremsige tilflugterne og aflægge løfte om at følge de første fem løfter, kan komme til templet og gøre det under ledelse af munken.

Adresser [Top]

Vietnamesisk buddhisme

Vietnamesisk buddhisme tilhører primært Mahayana. De vietnamesiske buddhister i Danmark er overordnet organiseret i Den Vietnamesiske Buddhistiske Forening, der har selvstændige afdelinger i de større byer.

Der er to ordinerede munke samt en novice i Danmark. Munkene rejser rundt til de forskellige menigheder for at lede de ceremonier, der kræver en ordineret munk. Mens man i Vietnam som i de øvrige buddhistiske lande primært mødes ved ny- og fuldmåne, mødes man i Danmark nogle steder også lørdag eller søndag.

Møderne i templerne består af messen, recitation, bøn m.v., og hvis en munk er til stede, gives der prædikener, dvs. udlægninger af de hellige skrifter og undervisning i Læren (Dharma). Templerne fungerer også som mødesteder, med social rådgivning fra ældre til yngre, undervisning af de unge i den buddhistiske lære samt spejderaktiviteter for børn og unge.

KØBENHAVN
Templet Lieu Quan
Langagervej 54
2500 Valby
Kontaktperson: Doan Thi Doan-Trang, Gen. sekr. i Den Vietnamesiske Buddhistiske Forening, Skolevej 52, 2630 Tåstrup. Tlf. 43 52 08 12
Møde lørdage kl.12.00-16.00
Antal deltagere: 30-100 (ved større fester ca. 150)

Templet på Langagervej blev erhvervet i 1992 for indsamlede midler, og de medtagne bygninger sat i stand af menigheden selv. Statuen uden for tempelbygningen forestiller den meget folkekære kvindelige bodhisattva Quanyin (Kwannon), der også har en fremtrædende plads indendørs på templets alter, hvor Buddha, i skikkelse af en buddha-figur, som templet modtog som en gave fra buddhister i Lyon, troner i midten.

I templet er der rum til overnattende gæster, bl.a. til ordinerede munke, en meditationshal, køkken, hobby- og undervisningsrum. I undervisningslokalerne står Den Vietnamesiske Buddhistiske Forening i København for en ekstraundervisning i dansk og engelsk for vietnamesiske, men også andre, børn og unge.

I København udgives bladet "Lærens Hjul", et medlemsblad for de vietnamesiske buddhister (på vietnamesisk). Foreningen er tilknyttet andre europæiske vietnamesisk- buddhistiske foreninger og får fra tid til anden besøg (fra Frankrig) af den øverste munk for de vietnamesiske buddhister i Europa.

FYN
Odense:
Templet Van Hanh
Killerupgade 5
5220 Odense SØ
Tlf. 66 15 57 69

Kontakperson, formand for Den Vietnamesiske Buddhistiske Forening i Odense, Nguyen Tich Khang, Hjulets Kvarter 32, 5220 Odense C. Tlf. 65 93 08 66

møde: søndage (hver anden for voksne og hver anden for børn og unge). Antal deltagere: ca. 40-60 voksne og ca 20-30 børn og unge. Hver den 1. i måneden og på fuldmånedage fælles recitation kl. 18.30. v. større fester ca. 600 deltagere)

JYLLAND
Hjørring:
Templet Giac Hai
Skagensvej 89
9800 Hjørring
Kontaktperson: Le Van Bao, Den Vietnamesiske Buddhistiske Forening, Ruggårdsvej 2, 9800 Hjørring. Tlf. 98 92 21 26
Møde: Kontakt ovenstående for nærmere oplysninger

Ålborg:

Århus:
Templet Quang Huong
Havkærvej 88
8381 Mundelstrup
Tlf. 86 24 57 44
Kontaktperson: Thich Minh Tanh (ordineret munk), samme adresse og telefon.
Møde: Kontakt ovenstående for nærmere oplysninger

Esbjerg:
Den Vietnamesiske Buddhistiske Forening
Strandbygade 46 A
6700 Esbjerg
Kontaktperson: formand Nguyen Van Chanh,
Ulvevej 30 1.th.
6715 Esbjerg N.
Tlf. 75 15 64 62
møde: på fuldmånedage samt den 1. i hver måned
antal deltagere: 20-30 (ved større ceremonier ca 200 )

Thai-buddhisme

Den thailandske buddhisme tilhører Theravada-skolen, dvs. den eneste tiloversblevne skole indenfor Hinayana.

De thai-buddhistiske meditationscentre, klostre og templer i Danmark er bemandet med thai-munke, der ofte har fået deres uddannelse i Thailand eller i thai-buddhistiske centre i Danmark og Europa. De besøgende er primært thaier, på gennemrejse eller indvandrere. Men også andre nationaliteter, koreanere, vietnamesere, kinesere samt danskere (ægtefæller og interesserede) benytter templerne.

KØBENHAVN
Dragør:
Sunnataram Buddhist Meditation Center
Rytterager 100
2791 Dragør
Tlf. 3294 25 22
Kontaktperson: Abbed Phra Somsak Gandhasilo
(evt. D. Kristiansen Tlf. 32 57 52 27

Stedet er et kloster og meditationscenter. Det hører til en række af meditationscentre og klostre grundlagt af den både i Thailand og Europa meget populære thailandske munk og mester Phra Ajahn Yantra Amaro.

Der er p.t. (januar 1999) 3 munke, men da de betjener thailændere i hele Skandinavien og Tyskland er de ofte bortrejst og templet derfor midlertidigt lukket. Thailændere bosat i Danmark og på visit ( Kastrup Lufthavn ligger tæt ved) kommer i templet for bede og meditere, og munkene udfører alle de ydelser og ritualer, som man normalt forventer af en munk (sml. ovenfor om overgangsritualer).

"Sunnataram" betyder "stedet (ram), hvor tomheden (sunnata eller sunyata) praktiseres, dvs. stedet, hvor man gennem meditation søger frem mod oplysningen. Centret modtager gerne gæster , men interesserede opfordres til at kontakte centret på forhånd.

SJÆLLAND
Stenløse:
Thai Buddhist Temple
H.P.Hansensvej 3
3660 Stenløse
Tlf. 42 17 11 80
Kontaktperson: Abbed Phra Soodthibongse Suddhivamso Bhikku

Dette kloster med tilhørende tempel (en lille pavillion indviet af højtstående thai-munke fra Thailand) er mødested og center for Den (Thai-) Buddhistiske Forening i Danmark. Det er oprettet i 1990 med støtte fra Lionsklubben i Ganløse og med officiel anerkendelse fra den øverste munk i Thailand og fra den thailandske ambassade. Klostret har p.t. (januar 1999) 4 ordinerede munke. Det særligt indviede tempel (uposatha), hvor man foruden et alter med buddhastatuer har et af de typiske "Buddhas fodspor" i gulvet i midten, er det eneste sted foruden London, hvor thai-buddhister i Europa kan foretage en egentlig munkeordination. Abbeden er udsendt specielt fra Thailand med henblik på at styrke buddhismen blandt de herboende thaier. Der er foretaget ordination af mere end 20 munke de seneste siden klostrets grundlæggelse.

Klostret fungerer som mødested for thaier i Danmark, men også fra Sverige, Norge og Nord-Tyskland kommer der besøgende. Ud over religiøse aktiviteter har man sociale og sportslige arrangementer for både unge og ældre. Af hensyn til de kinesiske buddhister, der besøger templet, har man i tilknytning til meditationshallen bygget et særligt rum, hvor der er opstillet en statue af den kinesiske kvindelige boddhisattva, Guanyin (= Kuannon=Quanyin). Her ofres mad og drikke, blomster og frugt.

I klostret i Stenløse har man forsøgt at følge den thailandske skik med at man blive munk for en kortere periode. Templet har et fast dagligt program for munkene. Gæster er velkomne i weekends efter kl. 10.30, bedst efter forudgående aftale.

Tibetansk buddhisme

De fire førende skoler i den tibetanske buddhisme er alle repræsenteret I Danmark. Det drejer sig om Karma Kadjy-skolen, Gelugpa-skolen, Sakya- og Nyingmaba - skolen. I ingen af dem er majoriteten af medlemmer indvandrere eller flygtninge, men både i Kadjy- og Gelugpacentrene kommer der indvandrere og flygtninge, især vesterlændinge og tibetanere.

Der er andre tibetansk buddhistiske grupper og centre end de her nævnte, men de færreste besøges af et større antal indvandrere eller flygtninge. Vi henviser til de enkelte centre samt til Buddhistisk Forum for oplysninger desangående.

KØBENHAVN
Buddhistisk Center København (Karma Kadjy-Skolen)
Svanemøllevej 54-56
2900 Hellerup
Tlf. 39 29 27 11
Fax 39 29 57 33
E-mail: kdl-cph@post1.tele.dk
www.buddha.dk
Kontaktpersoner: Leif Andersen og Eva Jespersen

Centret er et af de ældste i Danmark for den tibetanske buddhisme. Den danske buddhist Ole Nydahl spiller en fremtrædende rolle. Han fungerer som lama og leder, bl.a. med anerkendt ret til at vie.

Karmapa Trust
Badensgade 17
2300 København S
Tlf.og fax:32 59 50 88
www.tibet.dk/karmapa_trust
Kontaktperson: Ole Nordstrøm Tlf. 32 59 15 44, e-mail ok.nord@heaven.dk

De fleste tibetansk - buddhistiske grupper; Dalai Lama og også de kinesiske myndigheder anerkendte i 1993 en ny Karmapa, den 17. inkarnation i rækken, men visse grupper, deriblandt Ole Nydahls i Hellerup, nægtede at anerkende ham. Striden førte til en splittelse, og en gruppe dannede deres eget trossamfund, Karmapa Trust. Også her kommer der tibetanere i eksil. Der er knyttet en uddannet lama til Karmapa Trust og denne har fået vielsestilladelse. På adressen og stedet, der bærer navnet Sangye Tashi Ling "Buddhas lykkebringende sted", findes også en butik.

Meditationer afholdes jævnligt. Kontakt Ole Nordstrøm (se ovenfor) for oplysninger om tid og sted.

Lakha Huset v/ T.D.Lakha Lama
Niels Bohrs Allé 21
2860 Søborg
Tlf. 39 56 34 42
Kontaktperson: T.D. Lakha Lama 39 56 34 42

Den anden store skole i den tibetanske buddhisme, Gelugpa, har sit eget center koncentreret om T.D. Lakha Lama (også kaldet Lakha Tulku eller Lakha Rinpoche). Lakha Lama har en 30-årig religiøs uddannelse bag sig og er lama for ca. 100.000 mennesker i Østtibet. Han måtte flygte i 1959 og var en tid medlem af den tibetanske eksil-regering, før han kom til Danmark.

Oplysning om meditation, foredrag og kurser på anførte tlf.nummer

Tarab Instituttet Danmark
Hørsholm Kongevej 40
2970 Hørsholm
Tlf/fax: 45 76 00 44
Kontaktperson: Lene Handberg, samme adresse og telefon

Tarab Instituttet blev etableret i Tibet i 1600-tallet af Tarab Lama og fortsattes siden af Tarab tulku'erne indtil den kinesiske besættelse af Tibet i 1959. I 1988 etablerede Tarab Tulku XI Tarab Instituttet - Danmark, senere ligeledes i Belgien, tyskland, Østrig og Ungarn. Institutionens formål er undervisning, uddannelse og forskning i tibetansk filosofi, psykologi og psykoterapi på basis af tibetansk buddhistisk teori og praksis videreudviklet af Tarab Tulku. Tarab Tulku er forskningsbibliotekar på Det kgl. Bibliotek og lektor i tibetansk v. Københavns Universitet.

Møde: Første onsdag i hver måned kl. 20.00

SJÆLLAND OG LOLLAND-FALSTER
Søllested
Buddhistisk Center Lolland (Karma Thjø Phel Ling)
Korterupvej 21
4920 Søllested
Tlf. 53 91 60 97
Fax 53 91 60 96

Centret er et tilbagetræknings-og kursuscenter under Karma Kadjy Skolen

JYLLAND
Buddhistisk Center Jylland
Korsholmvej 178
9631 Gedsted
Tlf. 98 64 56 55
Fax 98 64 56 99
E-mail: jylland@post12.tele.dk
Centret hører under Karma Kadjy Skolen

ØVRIGE

Thich Nhat Hanh er en berømt vietnamesisk munk, der driver et tempel og meditationscenter i Frankrig. Hans lære og meditationsmetoder er kendt langt ud over buddhistiske kredse. Thich Nhat Hanh lærer tolerance og udstrakt åbenhed over for andre religioner og ikke-religiøse mennesker. Thich Nhat Hanh har også "disciple" i Danmark, og der er dannet nogle grupper/samfund (sangha'er), der praktiserer hans form for meditation og buddhisme. Disse grupper er åbne for henvendelse fra andre end etniske danskere, der ønsker at meditere og udveksle erfaringer med ligesindede. Sangha'erne udsender et nyhedsbrev, Dharma, 3 gange årligt.

Kontaktpersoner:
Jørgen Hannibal, Vinkelvej 16 C, 3200 Helsinge, Tlf./Fax 48 79 62 88
Lisa Vorsig, Fjordgårdsvej 19, 4750 Lundby, Tlf. 55 36 60 74, Fax 55 36 60 77, e-mail: Now@post.tele.dk

Buddhistisk Forum
Sekretær Lisbeth Lundbye
Tjørnegade 5, st.th.
2200 Kbh. N
Tlf. 35374902

Budhistisk Forum fungerer som koordinator for buddhistiske grupper i Danmark, udgiver bladet "Buddhistisk Forum" og arrangerer møder og foredrag.

# data[].attributes.attachment_link.description
I de forskellige buddhistiske lande er der et utal af fester. Nogle fejres i snæver tilknytning til klostrene, andre er mere folkelige. Festerne varierer i både antal og form fra retning til retning og fra land til land. Fællestræk ved fester, der fejres i templerne, er meditation, messende lovprisning og recitation, ofte benævnt med det engelske ord "chanting".