# data[].attributes.attachment_link.readable_text
HI VAIG, ALLÀ BAIX?

En aquesta escena hi ha diverses coses que acaben amb -ig (com maig), o amb -ix (com brioix). A veure si en trobes, com a mínim, vuit de cada.

Font: Cavall Fort, núm. 1204

Amb les lletres g i j representem un so sonor, i amb la lletra x i el dígraf ix representem un so sord. El so sonor es pronuncia fent vibrar les cordes vocals, com en els mots i . El so sord es pronuncia sense la vibració de les cordes vocals, com en els mots , i .

És important pronunciar bé aquests sons, ja que ens permeten diferenciar aquests parells de paraules:

A final de paraula, els grups - tx i - ig representen el mateix so: es tracta d'un so sord compost o africat, com en els mots despatx i maig.

Tots els sons anteriors s'articulen a la zona del paladar; per això direm que són palatals.

Recorda que la lletra x rep el nom de xeix quan sona com xarxa. En canvi, rep el nom d' ics quan sona com . D'altra banda, les lletres ix formen un dígraf (grup de dues lletres que representa un so) en aquells parlars que no pronuncien la i, per exemple, . Aquí, aquest grup de dues lletres és tractat com a dígraf.

Normes d'ortografia

Ortografia dels grups -tx i -ig a final de paraula

El so compost o africat a final de paraula s'escriu amb - tx en les paraules de les famílies que presenten - tx - enmig de paraula.

El so compost o africat a final de paraula s'escriu amb - ig (darrere i només s'escriu - g) en les paraules de les famílies que presenten - j- o - g - enmig de paraula.

Apunt final

Excés i accés

Els substantius excés i accés es pronuncien igual en català oriental, malgrat que la grafia i el significat són diferents. Convé no confondre'ls quan els escrivim.
EXCÉS
Un excés és una cosa que sobrepassa un límit o una mesura establerts.

Podem parlar d'un excés de velocitat si ens excedim en la velocitat permesa legalment.

Diem que hi ha si n'hi ha més del que caldria.
ACCÉS
Un accés pot ser un espai per on s'arriba (s'accedeix) a un lloc. L'accés al jardí és per la porta del darrere.

També pot ser el fet de tenir a l'abast, de poder aconseguir fàcilment, una cosa. Tothom té dret a l'accés de la informació.

I també pot ser una mena de sinònim de atac. Accés de tos, de pànic, de nostàlgia.

Per practicar

Llibre digital de 2n d'ESO: bloc 5

Per compartir

# data[].attributes.attachment_link.description
HI VAIG, ALLÀ BAIX? En aquesta escena hi ha diverses coses que acaben amb -ig (com maig), o amb -ix (com brioix). A veure si en trobes, com a mínim, vuit de cada. Font: Cavall Fort, núm. 1204 Amb les lletres g i j representem un so sonor, i amb la lletra x i el dígraf ix representem un so sord.

# data[].attributes.body
Pràctica

# data[].attributes.body
Errors freqüents

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Segons l'Institut d'Estudis Catalans ( http://dlc.iec.cat/) al Diccionari de la Llengua Catalana (normatiu):

lo1

pron. [LC] Forma que revesteix l'acusatiu masculí del pronom de tercera persona quan, no seguint-lo cap altre pronom, va immediatament darrere d'un verb acabat en consonant o en u subjuntiva. Si vols el llibre, pren-lo. Agafeu aquest paquet i porteu-lo a casa.

lo2

art. [LC] Antigament, i en el català nord-occidental en registres informals, forma masculina de l'article definit. Lo pare i los fills.

No s'accepta per tant „lo" com a article neutre. Sí que es registra l'ús dialectal de „lo" per article masculí („lo pare"), però no neutre („*lo gran").

A l'altre diccionari de l'IEC, l'Alcover-Moll ( http://dcvb.iecat.net/), no normatiu i de dialectes català-valencià-balear, hi surt la 4:

4, Article definit neutre, usat davant adjectius i adverbis; cast. lo. També és evitat el seu ús en el llenguatge literari modern. Per res no fassats lo contrari, doc. a. 1390 (Est. Univ. xiii, 379). Parlat havem lo més breu que havem pogut, Robert Coch 35.

És una forma dialectal i evitable segons IEC. L'antiguitat de les cites antigues fan veure que no és cap castellanisme, tot i que òbviament el castellà hi ha tingut influència forta durant segles. Per afinar més s'ha de dir que alguns dels seus usos són castellanismes, altres no. No és present al català estàndard modern (regit pel diccionari normatiu DLC de IEC).

Com traduir l'article neutre amb expressions catalanes:

En català hi ha moltes expressions dialectals per cada cas on s'utilitzaria „lo" en castellà, això és riquesa llingüística; però si us crea complexitat, un remei ràpid és usar el o la en lloc de „lo"; el següent a provar és treure'l ( por lo tanto → per tant).

Dins del català estàndard tenim també un mot no gaire escoltat a Barcelona, „ço", que es tradueix directament al „lo" castellà (i concorda amb el francès „ce"); s'ha usat durant segles en català. http://dlc.iec.cat/results.asp?txtEntrada=ço&operEntrada=0

# data[].attributes.attachment_link.description
Segons l'Institut d'Estudis Catalans ( http://dlc.iec.cat/) al Diccionari de la Llengua Catalana (normatiu): lo1 pron. [LC] Forma que revesteix l'acusatiu masculí del pronom de tercera persona quan, no seguint-lo cap altre pronom, va immediatament darrere d'un verb acabat en consonant o en u subjuntiva. Si vols el llibre, pren-lo.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Clica la queta per tornar a l'inici

Mica en mica, anem deixant de fer servir i perdent moltes paraules i expressions catalanes, perquè les substituim per paraules o expressions castellanes equivalents. Aquestes acaben siguent acceptades per l'Institut d'Estudis Catalans.
Si fossim un pais normal, la normativa podria anar-se adaptant al parlar del carrer (tot i que amb cura de no acceptar vulgarismes o barbarismes). Peró el nostre idioma, el català, està convisquent en desavantatge amb un entorn mediàtic ( diaris, televisió) i cultural castellans. Això fa que, al carrer, cada cop es parli més amb castellanismes i estructures copiades literalment del castellà.

A causa d'això, ens trobem que en català tenim, en molts casos, dues paraules per referir-nos a coses que en castellà només es diuen d'una manera i prou. Això, succeeix perquè, s'accepten castellanismes com a paraules correctes, i aquests van substituint la paraula o expressió genuina catalana fins que aquesta acaba per desaparèixer o ens acaba sonant cada cop més malament o més arcàica.

Veiem-ne exemples (amb vermell hem escrit el castellanisme -acceptat o no acceptat- i amb negra la paraula genuina catalana que es va perdent):

Per què s'han acabat acceptant doncs, en català, moltes paraules que són castellanismes? . S'han acceptat perquè la gent les ha anat fent servir cada cop més i , amb mal criteri (creiem nosaltres, repetim) s'ha cregut que, com que la gent les utilitza al carrer, aleshores s'havien d'acceptar.
Però, no se n'adonen els filòlegs que, si accepten els castellanismes que es diuen al carrer, aquests acaben fent desparèixer les paraules catalanes que s'han dit sempre?

Això fa que el català cada cop s'assembli més al castellà, evidentment. Estem substutint les paraules catalanes directament per paraules castellanes adaptades al català, és a dir, per castellanismes que acaben siguent acceptats. Estem desmontant el català com a llengua genuina.

Anem doncs a recuperar-les i a desplaçar el castellanisme que les ha fet desaparéixer del nostre ús.

Com ho farem per recuperar les paraules catalanes que estem perdent?

Anem-nos-les fent nostres. Fem el mateix que hem fet amb els castellanismes: acostumem-nos a veure-les escrites, a sentir-les a dir

# data[].attributes.attachment_link.description
Clica la queta per tornar a l'inici Mica en mica, anem deixant de fer servir i perdent moltes paraules i expressions catalanes, perquè les substituim per paraules o expressions castellanes equivalents. Aquestes acaben siguent acceptades per l'Institut d'Estudis Catalans.

# data[].attributes.body
Ara et toca a tu

# data[].attributes.body
POEMES AMB MONOSÍL·LABS

# data[].attributes.body
Veiem els errors més freqüents

# data[].attributes.body
Perífrasis

# data[].attributes.body
Els complements verbals