# data[].attributes.headline
אורי אטדגי צבעי המסכות 

# data[].attributes.subject
אורי אטדגי צבעי המסכות 

# data[].attributes.body
ירוק-דמות אלימה.
אדום-דמות חיובית עם אומץ לב גבורה ונאמנות.
צהוב- דמות צבועה ערמומית ואכזרית.
שחור- חספוס ופראות.
סגול- דמות צדיקה ומתוחכמת.
לבן- דמות המעוררת חשד.
זהב וכסף-דמות המעוררת מסתורין.
כחול-דמות חכמה ורעה.
מאפייני האופרה הסינית
מקורותיה של האופרה הסינית נמצאים בעידן שלוש הממלכות, אך האופרה בצורתה המאורגנת יותר התבססה רק במאה השמינית בזמן שושלת טאנג. מאז ועד ימינו נוצרו סגנונות רבים של אופרות,האופרה הסינית פופולרית מזה מאות שנים, במיוחד האופרה של בייג'ינג, המשלבת בין מוזיקה, שירה, פנטומימה, ריקוד ואקרובטיקה. כלי הנגינה המלווים את האופרה בעיקרם הם כלי המיתר וכלי ההקשה.
דמויות באופרה
שנג-לשנג יש כמה קטגוריות משנה, כולל בכיר, ג 'וניור, אקרובטי, ג' וניור אקרובטי, ילד, אדום פנים, מסכן, רשמי, וכו 'אלה מסווגים על פי המאפיינים של התפקיד. תפקידי גברים הם אזרחיים או צבאיים. השחקנים עצמם מאומנים בעיקר בשלושה חלקים עיקריים: תפקידים בכירים או לאו שנג, גבר בגיל העמידה או זקן, שלובש זקן, תפקיד ג 'וניור זכר או שיאו שנג , צעיר; ותפקיד גבר אקרובטי או וו שנג, איש טנור צבאי,בעיקר מיומן באקרובטיקה.
דן-תפקיד דן  או נקבה יכול להיות מחולק לשישה חלקים עיקריים אשר בעיקר להצביע על אופי; צ'י יי , צנוע ומוסרי; הואה דאן פלרטטנית;צעירה, נשואה ילדה; דאו מה דן דמות חזקה, חזקה יותר, בדרך כלל גנרל;וו דן אקרובט נקבה; ולאו דן , אישה זקנה.גינג-ראות ג'ינג שחקן בפעם הראשונה היא חוויה מדהימה עבור הצופה. חלק זה הוא ציין יותר עבור אומץ ותושייה מאשר מודיעין מלומד. לעתים קרובות הוא משחק את תפקידו של גנרל בצבא בכיר, השחקן ג'ינג עם הפנים הצבועות שלו יכול להיות גם לוחם או פקיד. קולו החזק, הצרוד, הבס והפרצוף הצבוע בגרוטסקיות, יחד עם התנהגותו העצמית המתנודדת, משתלבים יחד כדי להפוך אותו לאישיות החזקה ביותר ברוב הסצנות שבהן הוא מופיע. שחקנים ג'ינג הם בדרך כלל, למעשה, מוחצנים.
צו-בסוף יש את צ 'ו או שחקן הקומדיה אשר בדרך כלל משחק את התפקיד של דמות עמום אבל ומבדר עם עיניים מהבהבות וכל המחוות המתאימות. לפעמים צ 'ו יכול להיות נבל, עם אופי מרושע במקצת. לחלופין חוקר או נסיך אקסצנטרי או מייצג את סוג של מלומד או נסיך שלא היה כבוד רב.

# data[].attributes.body
מסיכות אופרה סיניות הן העתקים של המסכות שאופרה השתמשו בהן בימי קדם, המסכות בדרך כלל בהירות מאוד, צבעוניות, עם הילה של כוח ורמזים משתמעת, הצבעים המשמשים מסיכות סיניות הם צבעים בהירים, בדרך כלל כגון : אדום, שחור, כחול, צהוב וירוק .

משמעות הצבעים -

אדום - הביצועים של נאמנות , אופי הרואי , כגון : גואן יו .

כחול - ביצועים חזק , אמיץ , מזימות אופי , כגון : dou .

שחור - ביצועים , יושר , חוסר אנוכיות , דמויות הבוטות , כגון : באו .

לבן - נציגים חתרנית ,נבל ,חשד הונאה , עף , su רשע של דמויות כגון : קאו קאו .

ירוק - מייצג עקשן , רגזן דמויות כגון : וו צ ' יו ימים .

צהוב - נציגים ינשוף יונג , אכזרי אופי , כגון : yuwen צ ' נגדו .

סגול - צבע זה מסמל חגיגי ובעל חוש צדק.

זהב וכסף - אכזריות ואדישות לדוגמא : גנרלים (מעמד גבוה).

# data[].attributes.headline
משמעות הצבעים באופרה הסינית...                   קאי מאוטנר

# data[].attributes.subject
משמעות הצבעים באופרה הסינית...                   קאי מאוטנר

# data[].attributes.body
לבן:
צבע של חטא, בוגדנות, חשדנות וגם עיצוב. לרוב הדמות עם הצבע הלבן היא הדמות המרושעת.

ירוק:
דמות שמתנהגת ע"י דחף רגעי, היא אלימה, ועקשנית מאוד. תמיד רוצה רק רוצה את מה שרוצה באותו הרגע וחסרת איפוק עצמי.

כחול:
לא נמצא עליו המון מידע חוץ משהצבע הכחול הוא גנרל צבאי מאומן וחזק.

סגול:
צבע זה מסמל יציבות, דביקות במטרה וקור רוח. דמות זו היא דמות אצילית וצודקת.

צהוב:
צבע זה מסמל אכזריות ושאפתנות.

שחור:
צבע זה מסמל אכזריות.
דמות זו היא אכזרית וחסרת אנכיות.

אדום:
צבע זה מסמל מסירות, אומץ לב אמיץ, יושר ונאמנות.  אותו הדבר עם הדמות...

# data[].attributes.headline
משמעותם של המסכות הסינייות. קאי מאוטנר 

# data[].attributes.subject
משמעותם של המסכות הסינייות. קאי מאוטנר 

# data[].attributes.body
שנג:
לשנג יש כמה קטגוריות משנה. היא הדמות הבכירה, הצעירה איש מסכן ועוד.
פירוש המילה "שנג" היא דמות מוזרה או נדירה. יש שני סוגים של הדמות "שנג":
"לאו שנג" שדמות זו היא זיא זכר בתפקיד צבאי. סיאו שנג,
שהיא דמות בגיל העמידה עם זקן ארוך.

דן:
לדמות יש שישה סוגים:
צ'אני, היא דמות צנועה ומוסרית.
הואה דן היא דמות פלרטטנית צעירה, נשואה ילדה.
טאו מה דן:הדמות היא חזקה מאוד. בדרך כלל גנרל.
וו דן:היא נקבה אקרובטית.
לאו דן: היא אישה זקנה.

אלה הדמויות המרכזיות באופרה הסינית

# data[].attributes.body
מה מיצגים הצבעים
הצבע הצהוב מיצג כי הדמות שאפתנית צבוע אכזרית וערמומית
הצבע הירוק מיצג כי הדמות אלימה וחסרת איפוק
הצבע האדום מיצג  נאמנות, אומץ וגבורה. אדום מראה אינטליגנציה וגבורה.
הכחול מיצג כחול יכול להראות עקשנות, נרגנות ופראות.
הסגול מיצג
סגול יכול לייצג צדק ותחכום.
השחור מיצג
משוא פנים ויושרה
הצבע הלבן מיצג
מצביעים על כך שהדמות היא רעה וצבועה.

באפריל 1997 העלה בית הספר של אופרת בייג'ינג אופרה נועזת וחדשנית במיוחד בתיאטרון צ'אנג אן: גרסה יוצאת דופן לאחד המחזות הקלאסיים המפורסמים ביותר ברפרטואר – "האגדה על הנחש הלבן". בעוד המחזה המקורי נמשך כשלוש שעות, קוצרה הגרסה הנוכחית לשעה בערך. ההפקה כללה אלמנטים, שחלקם נראו בפעם הראשונה על במת האופרה המסורתית, הריקה בדרך כלל; למשל, מכונות עשן ופלטפורמות מתרוממות. בהפקה זו לא שמו דגש רק על פעלולים, פירוטכניקה ושילובי צבעים נועזים, אלא התמקדו ביסודות האנושיים שבסיפור – אהבה וסיומה הטראגי – שהקלו על הקהל להזדהות עם המתרחש על הבמה.
סצינת הפתיחה תיארה את הפיכתם של שני נחשים, האחד לבן והשני ירוק, לשתי נשים יפהפיות. כדי להבהיר כי האירוע התרחש על פסגת הר מכוסה ערפל, התמלאה הבמה עשן סמיך. בסצינה הבאה הוקפו הנשים בנופו עוצר הנשימה של אגם שכוסה פרחי לוטוס, ורקדניות יפות מראה החליקו לאורך הבמה. לצד האגם פגשה "נחש לבן" במלומד צעיר והתאהבה בו. בטקס החתונה היו הדמויות לבושות תלבושות מסורתיות, שהצבע האדום הבוהק היווה בהן מרכיב בולט. קטעי אקרובטיקה מרהיבים בביצועם של החתן והכלה הותירו רושם עז על הקהל. לקראת סופו של המחזה הוצגו כמה סצינות קרב בין שני הנחשים לנזיר, שגילה לבעלה של "נחש לבן" את זהותה האמיתית. לוחמי הנזיר, ביצעו סצינות קרב מדהימות, בהתאם למסורת, אך צנחו בין סדיני משי כחול שסימלו את התרחשותו של הקרב מתחת לפני המים. כתוביות בסינית ובאנגלית ליוו את ההופעה.
לכאורה, נחשבת הפקה זו לחלק מאופרת בייג'ינג. אופרה זו אינה זרה לקהל המערבי. תיירים רבים המבקרים בסין כבר צפו בה והיא והוצגה בהרבה פסטיבלים ברחבי העולם. אבל "האגדה על הנחש הלבן", כפי שהועלתה בתיאטרון צ'אנג־אן, אינה האופרה הסינית כפי שמכירים אותה אוהדיה המושבעים. התיירים שצפו בה אולי לא ידעו, אבל זה היה מיזוג של תיאטרון מערבי עם אופרה מסורתית; אולי אפילו צורת תיאטרון חדשה, המסמנת את השינויים שעוברים היום על האופרה הסינית.

אמנם שלא כמו אמנויות אחרות בסין, הצליחה אופרת בייגי'נג לשמר אלמנטים מסורתיים רבים, המאפיינים את התרבות הסינית הקלאסית; אך למעשה, מראשית התגבשותה לפני כ־400 שנה, עוברת אמנות במה זו שינויים בלתי פוסקים, המוכתבים בחלקם על ידי מציאות פוליטית וכלכלית ובחלקם על ידי השתנות טעמו של הקהל או של קונוונציות תיאטרליות. בשנים האחרונות שוב נתקלה אופרת בייג'ינג במציאות פוליטית וכלכלית  שאילצה את יוצריה לשנותה. אמנות נוקשה זו, המושתתת על סמלים ידועים ורפרטואר קבוע, נאלצה להתמודד עם הצפת השוק הסיני בסרטי קולנוע, וידיאו־קליפים ודיסקוטקים ברוח מערבית. כדי להבין את אופן ההתמודדות עם ההשפעות המערביות ואת השינויים החלים באופרה הסינית בעקבותיהם, יש לעמוד על מאפייניה הבסיסיים.
ככל צורות הדרמה הסינית המסורתית, אופרת בייג'ינג היא צורת אמנות טוטאלית, המשלבת אמנויות במה וז'אנרים שונים, תוך שימוש ביכולותיו המגוונות של השחקן. משתלבים בה בהרמוניה מוסיקה מסורתית, שירה, ריקוד, אקרובטיקה ואומנויות לחימה. אופרת בייג'ינג היא רק אחת ממאה סוגים של אופרות סיניות, הנבדלות זו מזו במיקום, בדיאלקט, בסוג המוסיקה וברפרטואר. גלגולה המוקדם היה במהלך שלטונה של שושלת יואן בשנים 1271 עד 1368, אך השילוב בין שירה אופראית, תנועות דרמטיות, אומנויות לחימה ותלבושות מורכבות החל רק בחצר של שושלת מינג, בין 1368 ל־1644. צורת אמנות זו כונתה "קון צ'ו". במהלך שלטונה של השושלת האחרונה בסין, שושלת צ'ינג, בין 1644 ל־1911 וגם אחריה, התגבשה האופרה כיציר כלאיים של ה"קון צ'ו" ושל אופרות מקומיות אחרות, עד שהגיעה ל"בגרות" בשנות העשרים של המאה הנוכחית.
מאחר שזו אמנות כוללת, נדרשים שחקני האופרה להיות בעלי כישורים מוסיקליים, לגלות יכולות וירטואוזיות כרקדנים וכאקרובטים ולהצטיין באומנויות לחימה. לפני עלייתם הראשונה לבמה, הם נדרשים לבלות שעות ארוכות באימונים. כל תנועה מלאת חן ומדויקת, וכל הפסקה הבאה בסופה של תנועה הופכת את השחקן למעין פסל אנושי ומעלה את ערכו האסתטי של המשחק.
שני המאפיינים הבולטים ביותר בכל תיאטרון "טוטאלי", ובאופרת בייג'ינג בפרט, הם הסמליות והקונוונציות. אופרת בייג'ינג אינה תיאטרון ריאליסטי ואינה מנסה להציג על הבמה פעילויות כפי שהן מתרחשות במציאות. כדי להבין את המציאות המומחזת, יש להכיר את הסמלים והקונוונציות. לתופעות יומיומיות כמו פתיחת דלת, עלייה וירידה במדרגות, הליכה בסערה – יש ביטוי סמלי. הליכה מסביב לבמה עם שוט ביד, למשל, מסמנת רכיבה על סוס. ואילו שחקן כשלצידו שני עוזרים המחזיקים גדילים ועליהם מצויר גלגל מסמלים נסיעה בכרכרה. הסמלים הללו קבועים, והקהל הסיני חובב האופרה מכיר אותם.
באופרת בייג'ינג כמעט אין תפאורה. לשולחן המובא לבמה בקטע מסוים אין פונקציה קישוטית, אלא הוא מסמל התרחשות מסוימת בעלילה. תפאורה ריאליסטית תגביל את מקום העלילה וזמן התרחשותה. יש אימרה ידועה באופרה: "ככל שהבמה קטנה יותר, כך יקטן מספר הצעדים שיביאוך מעבר לשמים". באופן כללי, ניתן לומר כי תמציתה של ההופעה הסמלית להפוך את הסיפור למחזה באמצעות המשחק בלבד.
כל פעולה על הבמה מבוצעת בהתאם לקונוונציות שנקבעו על ידי דורות של אמנים, ששילבו טכניקות של משחק עם תחושות פנימיות. למרות שהעלילה אינה כפופה לזמן ולמקום, אין המשחק מתנהל לפי רצונו או דחפיו האישיים של השחקן, אלא על פי הקונוונציה שהוא מציית לה. במהלך ההיסטוריה של אופרת בייג'ינג, רק מעט מאוד שחקנים מוכשרים במיוחד התעלו מעל הקונוונציה והוסיפו לה נופך אישי. פתיחת דלת וסגירתה, למשל, נעשות תמיד באותו מקום. אם שחקן עולה במדרגות, הוא חייב לרדת בהן באותו מספר צעדים. יש בכך ביטוי חריף לצורך לשלב בין החיים לבין האמנות.

מי ומי באופרה?
כל הפעולות המתרחשות על הבמה הופכות למחוות ריקודיות המלוות בשירה, בדיאלוגים ובמוסיקה. התזמורת, היושבת בדרך כלל לצד הבמה, כוללת כלי מיתר, כלי הקשה וכלי נשיפה. כלי ההקשה הבולטים הם גונגים ותופים בצורות ובגדלים שונים. אלה יוצרים אפקט מוזיקלי מונוטוני ובעל עוצמה. מתופף טוב, המשתמש בכלי הקשה כגון מקלות אכילה מעץ, יכול ליצור אפקטים קוליים מגוונים: צלילים חזקים וגבוהים, או רכים ושקטים ומרגשים, המדגישים את תחושותיהן של הדמויות על הבמה. כלי המיתר העיקרי הוא הג'ינג הו (כינור בייג'ינג), המלווה בכלים כגון מנדולינה בצורת ירח, או הפיפה – מין קתרוס עם ארבעה מיתרים. לעיתים קרובות משתמשים גם בחליל סיני ובקרן.
החלק הקולי באופרה כולל קטעי שירה ודיבור. קטעי הדיבור מתחלקים לקטעי דקלום במקצב ובחרוזים ולקטעים הנאמרים בדיאלקט של בייג'ינג. באופרות קלאסיות עם עלילות היסטוריות ארוכות משתמשים בשפה הקלאסית של האופרה, ובדיאלקט בייג'ינג משתמשים באופרטות עממיות ובמחזות מודרניים. דמויות רציניות וחיוביות מדברות בשפת האופרה, ואילו ליצנים, נשים קלות דעת וילדים ידברו בדיאלקט בייג'ינג. סולם הקולות מורכב בעיקר מטונים האופייניים לשירי עם מפרובינציית אנחואי ומשירה עממית מפרובינציית שאאנסי. כמו כן, כוללת המוסיקה מילים ולחנים של אופרת "קון צ'ו", שמוצאה דרומי, ואריות עממיות מצפון סין.
הדמויות באופרה מוגדרות לפי מין, גיל ואישיות. כל הנשים מכונות "דאן", אך יש כמה מיני דאן: עדינות ושקטות, הוללות ומושחתות, עליזות ומלאות חיים, בעלות כישורי לחימה ונשים מבוגרות. כל הגברים מכונים "שנג", ואף הם מחולקים לקטגוריות משנה: מבוגרים, צעירים ולוחמים. הטיפוס השלישי של דמויות האופרה הוא ה"ג'ינג" – צבועי הפנים. אלה מגלמים בעיקר אנשים כנים, אך קשוחים למדי, או טיפוסים חלקלקים ומסוכנים. קטגוריה זו מתחלקת לדמויות ראשיות ומשניות, פנים צבועות "אזרחיות" או פניו הצבועות של הלוחם. הקהל מבחין בין הטיפוס הטוב לרע על פי סגנון האיפור והלבוש. הליצנים, ה"צ'ואו", הדמויות המשעשעות ובעלות ההומור המזוהות באמצעות פס לבן על אפן, הם הסוג הרביעי של הדמויות. הליצנים נחלקים גם הם ל"אזרחיים" וללוחמים. לכל אחד מטיפוסי הדמויות יש סגנון וחוקי משחק משלו. למרות שכל השחקנים שרים באותו מקצב, המוכשרים שבהם יוצרים סגנון שירה ייחודי המתאים לקולם ומבטא במדויק את תחושותיה של הדמות שהם מגלמים.

זהו תיאור כללי מאוד של האמנות המורכבת הזו, אך די בו להבין כי אפילו שינויים זעירים בכל תחום בהפקה דורשים אומץ לב רב ונכונות לקרוא תיגר על כללים נוקשים שלא השתנו תקופה ארוכה.
עם זאת, במאה השנים האחרונות חלו באופרה כמה שינויים מהותיים. אחד היוזמים היה השחקן המפורסם מיי לאן פאנג, ששיחק באופרה מתחילת המאה ועד שנות החמישים. הוא גילם תפקידי "דאן", התמחה בכמה מהם במקביל והיה הראשון שהעמיק והרחיב את תפקידי הנשים. עד לחידושיו, נהגו גברים המגלמים דמויות נשים לשחק אותו טיפוס בכל קריירת המשחק שלהם. מיי לאן פאנג היה הראשון שגם הציג את אופרת בייג'ינג מחוץ לסין, בארצות־הברית, בברית־המועצות וביפאן.
אופרת בייג'ינג המשיכה לפרוח גם בשנים רבות תהפוכות, מנפילת שושלת צ'ינג ב־1911 עד עליית הקומוניסטים לשלטון ב־1949. בשנות מהפכת התרבות, בין 1966 ל־1976, השתנו רוב האמנויות המסורתיות, לאחר שהוקעו כסממנים של משטר הישן שעבר מן העולם. אופרת בייג'ינג היתה מאמנויות הבמה היחידות ששרדו במתכונתן הבסיסית. אשתו של מנהיג סין מאו דזה־דונג, ג'יאנג צ'ינג, ששלטה ביד רמה בזירה התרבותית באותה תקופה, השכילה לנצל את האופרה הפופולרית כמכשיר לתעמולה ולחיזוק האידיאולוגיה הקומוניסטית. לפיכך נותרו האלמנטים הבסיסיים – מקצב השירה, התזמורת ומחוות השחקנים – על כנם, אך כל השאר שונה לבלי הכר. במקום מחזות המבוססים על אפוסים היסטוריים, הוצגו גיבורים מהאפוס הקומוניסטי. הם לבשו בדרך כלל חליפות "מאו" פשוטות, ודיברו בדיאלקט בייג'ינג. דווקא בתקופה זו הוכנסו לתזמורת כמה כלים מערביים, כגון כינור. בכל התקופה הזו הוצגו שמונה אופרות בלבד, כולן בשירות המהפכה.
ב־1976, כשחזרו שחקנים רבים ממקומות גלותם לערים, והלהט המהפכני שכך, שבו להקות האופרה של בייג'ינג להציג אופרות במתכונתן המסורתית. בשנים האחרונות נוהגת אחת מלהקות בייג'ינג הצעירות להציג את האופרות המהפכניות. עבור המבוגרים, זוהי נוסטלגיה לשמה, ועבור הצעירים זוהי פיסה של היסטוריה לא מוכרת.
בשנים האחרונות שבו השלטונות לעשות שימוש מסוים באופרה. החל מ־1993 נעשו נסיונות להשתמש באופרה המסורתית ככלי להעברת נושאים אקטואליים. הדבר בלט בעיקר בשנים 1995־1996, כשלהקות מהפרובינציות העלו בבייג'ינג הפקות שעסקו בפתיחותה של סין למערב. אחת האופרות עסקה באיכרה ענייה, שנעשתה בזכות הפתיחות ושוויון ההזדמנויות בין המינים לאשת עסקים מצליחה.
אבל האופרה התעשרה לא רק בעלילות חדשות, אלא גם בעלילות ישנות במתכונת חדשה, כמו "האגדה על הנחש הלבן" בתיאטרון צ'אנג־אן. ההנחה היתה, שהקהל הצעיר הנחשף לגירויים אינטנסיביים בקולנוע ובטלוויזיה עלול לאבד את סבלנותו במהלך צפייה באופרה הנמשכת ארבע שעות. גם הקהל הוותיק, המכיר את עלילות האופרה בעל פה, מאבד בהן עניין. כדי להתאים את המחזות לתקופה, קיצרו ופישטו עלילות ארוכות במטרה להחזיר את המתח להופעה. הצורך למשוך קהל הוא בעיקר כלכלי, והיבט זה הוא גורם מכריע בתכנון ההפקות על ידי מנהלי תיאטראות ובמאים. שכן היום מפסידה האופרה קהל רב לסוגי בידור זולים ואטרקטיביים יותר, כמו מועדוני הקאריוקי הנפתחים בהמוניהם

# data[].attributes.headline
שגיא אופרה סינית צבעי משכה

# data[].attributes.subject
שגיא אופרה סינית צבעי משכה

# data[].attributes.body
גואן יו אדום
האדום מציין מסירות, אומץ לב אמיץ, יושר ונאמנות. פרצוף "אדום מלא" טיפוסי הוא גואן יו, הגנרל של התקופה של שלוש הממלכה [220-280] מפורסם בנאמנותו לקיסר שלו, ליו ביי .
ורוד
מיצג דמות הומוריסטית ומצחיקה
סגול

מיצג זקיפות תחכום וקור רוח לעיתם קרובות משתמשים במקום אדום המיצג צדק

# data[].attributes.headline
תפקידים באופרת בייג'ינג(קאי מאוטנר)

# data[].attributes.subject
תפקידים באופרת בייג'ינג(קאי מאוטנר)

# data[].attributes.body
Laosheng

השחקנים Laosheng נדרשים להשיג את הכבוד של נושאת ונימוסים עדין, מלוטש של המנדריני בגיל העמידה או מלומד. תפקידי לאושנג כללו גנרלים או קצינים בכירים בצבא, אבל היה להם אופי יותר מטופח מאלו של החיים האמיתיים.

לדמויות לאושנג היה זקן שחור או לבן , תלוי בגיל התפקיד. הם חבשו כובע שחור עם סנפיר הגשם משני הצדדים, אשר השתנה בצורת מבוסס על מעמדו של התפקיד. התלבושות היו צבע שקט יותר ואחיד יותר מזה של לוחמים בעלי פנים צבועות. קולו של טיפוס לאושנג היה צריך להיות עדין ותקיף. פקידים ובעלי קרקעות נכללו בקטגוריה זו.

השחקן המפורסם ביותר בתפקיד לאושנג היה טאן שינפי . הוא פתח עולם חדש של מופעי אופרה לתפקידי לאושנג. שחקנים רבים Laosheng חיקה את דרכו של הביצועים. יאן Jupeng , Ma Lianliang , ג'ואו Xinfang היו גם שחקנים ידועים של התפקיד Laosheng לאחר טאן Xinpei.

Hongsheng

Hongsheng התכוון לדמות היה פנים אדומות , תת קטגוריה של Laosheng.

יש רק שני תפקידים הידועים בשם Hongsheng. האחד הוא גואן גונג והשני הוא ג'או קואנגין . גואן גונג הוא אחד התפקידים החשובים ברומן הקלאסי הסיני "רומנטיקה של שלוש הממלכות". קול של הונגשנג הוא חזק ונמרץ.

# data[].attributes.body
1.סוג תאטרון זה אפיין את התאטרון הסיני על אף שהתפתח ביוון.
2.

תפקיד דן

תפקיד דן או נקבה יכול להיות מחולק לשישה חלקים עיקריים אשר בעיקר להצביע על אופי; צנוע ומוסרי; הואה דאן פלרטטנית; צעירה, נשואה ילדה; דאו מה דן דמות חזקה, חזקה יותר, בדרך כלל גנרל;וו דן.

# data[].attributes.body
אדום- הצבע החשוב ביותר בתרבותהסינית מסמל צמיחה, שפע, חיות, חום, חושניות, אהבה. זהו צבע המזל ( מסעדות סיניותתמיד משלבות אדום וזהב ) צבע עוצמתי. לכן השימוש בו דורש זהירות הן בעיצוב הבית והןבלבוש אישי. הוא מתאים במיוחד לאיזור דרום ודרום מערב ! וכן הוא רצוי מאוד בבתיםשהאווירה בהם קודרת ואפלה אך בהחלט לא בבתים טעונים מתח וכעס. האדום לא מתאיםלסובלים מיתר לחץ דם. מבחינת הפנג שואי אדום מתקשר לפרסום הוצאה לאור מוניטין וחייחברה.

צהוב- הצבע הקיסרי. צבע המיצג את המימד המנטלי וקשור בחוכמה, ידע, הטמעה וספיגה של ידע ורגשות ולכן צבע זה מיצג את מערכת העיכול של האדם. בעברית אנואומרים ברור כשמש, אך עם זאת חשוב לזכור שבמערב יש לצהוב קונוטציה שלילית ( עיתונותצהובה או עור צהוב מעיד על חולי). זה צבע שמעורר תקווה, קרקוע וניטרול פחדים. הצהובעל גווניו השונים מרחיב את המודעות ומתאים להרחבת אופקים. צבע זה שיך ליסוד האדמהומיקומו בבית באיזור דרום מערב או מערב וצפון מערב.

ירוק - צבע הצמיחה, החיות, הגדילה והשפע אך גם מתקשר לקינאה (הדשא של השכן ירוק יותר), צבע של הזנה, נעורים (צבע הבוסר), התחלות חדשות, חיבור לטבע, שפע חומרי (הדולאר ירוק). הירוק, כמיצג את יסוד העץ, מתאים לאנשים שאפתניים, בעלי חזון והשראה, אנשי כספים, כלכלה, מחשבים והיי טק. המזרח, הדרום-מזרח והדרום מתאימים במיוחד לצבע זה. אפשר להשתמש בוגם על ידי הצבת עציצים או עצים בעלי עלוה המתנשאת כלפי מעלה וזה מתאים בעיקרלמשרדים ולבתי עסק. הירוק משמש גם להרגעה ולכן מדי האחיות הם בגוון הירוק סלדיןובתי חולים צבועים לעיתים בגווני ירוק בהיר מאוד שמשרים תחושת רוגע אך גם מעודדיהחלמה.

כתום- שילוב של אדום וצהוב מכונה בסין נשיקת החיים. צבע שמעוררתשוקות ולכן משתמשים בו הרבה בענף המזון: מרבית רשתות המזון בעולם משלבות בעיצובותפאורה את הכתום בגלל התכונה הבסיסית שלו לעורר את האדם לתשוקות למתוק למזוןולשתיה. הכתום הוא הצבע החברתי מכולם, הוא הסימבול לאופטימיות, שמחת חיי,ם אומץ, נעורים תוססים, התערות חברתית (הפרסומת של פרטנר חברת הבת של אוראנג' העולמית).עודף כתום מעורר יהירות ואקסביציוניזם. בהיותו שייך לצבעים החמים מיקומו האידיאליהוא בדרום ודרום מערב של הבית או החדר. הסינים משתמשים בגוון יחודי של הכתום שהואהמקביל אצלנו לאפרסק והוא מכונה אצלם פריחת האפרסק ונועד להביא לחיי האדם אהבהזוגיות בהתאם למיקומו במרחב.

סגול- גירסה מלכותית יותר של האדומיםהכהים. לסינים יש אימרה " זה כל כך אדום שזה כבר סגול". במערב צבע זה אומץ על ידיהכנסיה ומסמל את הקדוש המעונה את הרוחניות בשיאה. בהודו זהו צבעה של צ'קרת הכתר, בסין זה צבע האצילות, הפילוסופיה וההקרבה. זהו הגוון של הסופר, איש החזון והרוח. אךחשוב לזכור שהסגול מכיל בתוכו גם הרבה אדום ועודף סגול בבית או בלבוש יוצר עודףביטחון עצמי, תחושת כוח, פורמליות יתר, ואילו סגול בהיר בעודף יוצר נטיה לחוסראיזון בעיקר לגבי מעשיות קרקוע וכו'. הסגול הכהה מתאים לנואמים ומרצים. מיקומובמרחב בעיקר באיזור דרום.

ורוד- שילוב של אדום ולבן ובמושגים סיניים שילובשל יסוד האש והמתכת אך למעשה שייך לצבעי האש והאדמה בגלל מהותו. הורוד הינו גווןשלמרבית האנשים יש סלידה ממנו כי הוא נתפס כנשי רך וילדותי אך זוהי כמובן השלכה (פרויקציה) של קושי אנושי להתחבר לחלק הרך ביותר בנפש האדם. הורוד מסמל רומנטיקה, אהבה, אושר, הילינג, שימחה (משקפיים ורודות). זה צבע נפלא לבריאות ולהחלמה רגשיתופיסית. ניתן לשלבו בבית בדרום מערב או בדרום וכן בלבוש אישי על פיבחירה.

כחול- הצבע הפופולרי ביותר בכדור הארץ. צבע שמשדר נינוחות, שלווה, השראה, עומק, רוחניות, התחשבות בזולת, נאמנות ביחסים, יושר, הגינות, אך גםלצבע זה יש קונוטציה שלילית. המילה כחול באנגלית פירושה גם עצבות ומכאן המקורלמוסיקת בלוז. סרטים כחולים מתקשרים לפורנוגרפיה ואנשי הצווארון הכחול נחשבים לבניהמעמדות הנמוכים לעומת אנשי הצווארון הלבן. כחול נוח מאוד בלבוש אך לגבי עיצובודקורציה הוא בעייתי. הוא אמנם מסמל את יסוד המים והשפע והוא מזין את יסוד העץ אךכשהוא דומיננטי הוא גורם לחוסר פעילות, לעייפות, עצבות ובעיות עיכול. בסין הוא צבעמשני לאבלות לאחר הלבן. הכחול מתאים בעיקר במזרח ובדרום מזרח שם הוא משתלב נפלא עםהירוק ומזין אותו.

שחור- מסמל עוצמה, כוח, מיניות, מיסתורין, אפלה, פחדועוד. זהו למעשה הגוון שנחשב לבעייתי מכולם. במערב הוא מתקשר לשליליות כמו מגיהשחורה, מוות, אבל ואילו במזרח הרחוק הוא מסמל עוצמה פנימית, שליטת הרוח בחומר כמוחגורה שחורה בקארטה. השחור בלבוש משדר מסר כפול: האחד, של מיניות, דרמטיות וצורךבתשומת לב, אך גם אבלות, התכנסות ומופנמות,כל מקרה לגופו. בפנג שואי השחור אינומומלץ כצבע דומיננטי לבית מגורים, אך עם זאת הוא מומלץ לבתי עסק ומשרדים, בעיקר אםהוא משולב בצבעים אחרים כמו אפור או ירוק גם לגבי לבוש, לא רצוי להפריז בשחור כיוןשהוא מביא למופנמות יתר ומונע תקשורת טובה עם הזולת. הפרזה בשימוש אישי בצבע הזהמעידה על מידת מה של חוסר ביטחון.

לבן- צבע הטוהר, התמימות, הבתוליות, צבעשל שלווה, אך שוב לגבי הפנג שוואי הוא מסמל שליטה, כוח, סדר ואירגון. זה צבע יאנגיבמהותו שכאשר הוא דומיננטי בבית הוא עלול לגרום לבעיות בדרכי הנשימה התחתונות אולמצב של חוסר יכולת החלטה בגלל ריבוי אופציות. זה צבע שמשדר דומיננטיות ואינו מתאיםלחדרי שינה של מבוגרים או ילדים. הוא סטרילי מדי ולא מאפשר מנוחה, אך לעומת זאת ישלו חשיבות גדולה בתחום העיסקי מקצועי, לדוגמא, הלבן מתאים מאוד לגלריות, משרדימנהלים, לעסקי נדל"ן וכו'. יש לציין שבסין הלבן הוא צבע האבל. הלבן כצבע עיצוביבפריטים ואביזרים מתאים לבית באיזור מערב, צפון-מערב וצפון.

# data[].attributes.body
האופרה הסינית של ביגינג : באפריל 1997 העלה בית הספר של אופרת בייג'ינג אופרה נועזת וחדשנית במיוחד בתיאטרון צ'אנג אן: גרסה יוצאת דופן לאחד המחזות הקלאסיים המפורסמים ביותר ברפרטואר – "האגדה על הנחש הלבן". בעוד המחזה המקורי נמשך כשלוש שעות, קוצרה הגרסה הנוכחית לשעה בערך. ההפקה כללה אלמנטים, שחלקם נראו בפעם הראשונה על במת האופרה המסורתית, הריקה בדרך כלל; למשל, מכונות עשן ופלטפורמות מתרוממות. בהפקה זו לא שמו דגש רק על פעלולים, פירוטכניקה ושילובי צבעים נועזים, אלא התמקדו ביסודות האנושיים שבסיפור – אהבה וסיומה הטראגי – שהקלו על הקהל להזדהות עם המתרחש על הבמה.
סצינת הפתיחה תיארה את הפיכתם של שני נחשים, האחד לבן והשני ירוק, לשתי נשים יפהפיות. כדי להבהיר כי האירוע התרחש על פסגת הר מכוסה ערפל, התמלאה הבמה עשן סמיך. בסצינה הבאה הוקפו הנשים בנופו עוצר הנשימה של אגם שכוסה פרחי לוטוס, ורקדניות יפות מראה החליקו לאורך הבמה. לצד האגם פגשה "נחש לבן" במלומד צעיר והתאהבה בו. בטקס החתונה היו הדמויות לבושות תלבושות מסורתיות, שהצבע האדום הבוהק היווה בהן מרכיב בולט. קטעי אקרובטיקה מרהיבים בביצועם של החתן והכלה הותירו רושם עז על הקהל. לקראת סופו של המחזה הוצגו כמה סצינות קרב בין שני הנחשים לנזיר, שגילה לבעלה של "נחש לבן" את זהותה האמיתית. לוחמי הנזיר, ביצעו סצינות קרב מדהימות, בהתאם למסורת, אך צנחו בין סדיני משי כחול שסימלו את התרחשותו של הקרב מתחת לפני המים. כתוביות בסינית ובאנגלית ליוו את ההופעה.
לכאורה, נחשבת הפקה זו לחלק מאופרת בייג'ינג. אופרה זו אינה זרה לקהל המערבי. תיירים רבים המבקרים בסין כבר צפו בה והיא והוצגה בהרבה פסטיבלים ברחבי העולם. אבל "האגדה על הנחש הלבן", כפי שהועלתה בתיאטרון צ'אנג־אן, אינה האופרה הסינית כפי שמכירים אותה אוהדיה המושבעים. התיירים שצפו בה אולי לא ידעו, אבל זה היה מיזוג של תיאטרון מערבי עם אופרה מסורתית; אולי אפילו צורת תיאטרון חדשה, המסמנת את השינויים שעוברים היום על האופרה הסינית.  אמנם שלו כמו אומנויות אחרות בסין הצליחה אופרת ביגינג לשמור אלמנטים מסורתיים רבים המאפיינים את התרבות הסינית הקלאסית אך למעשה כראשית התגבשותה לפני כ400 שנהעוברת אומנות במה זו שינויים בלתי פוסקים המוכתבים בחלקם על ידי מציאות פוליטית וכלכלית וחלקם על ידי השתנות טעמו של הקהל או של קונוונציות תיאטרוליות

# data[].attributes.body
התאריך המדויק בו החל להתפתח התיאטרון הסיני אינו ידוע. התיעוד העתיק ביותר של תיאטרון זה הוא בין השנים 2,205-1,766 לפנה"ס, אך חוקרים רבים והיסטוריונים סבורים כי הוא התפתח כבר לפני 7,400 שנה (אם סברה זו נכונה, הרי שזוהי צורת התיאטרון העתיקה בעולם).  האופרה הסינית כוללת שירה, ריקוד ודרמה כחלק בלתי נפרד ממופעיה. לאופרה נלווים באופן מסורתי איפור פנים כבד ותחפושות אשר מייצגות את אישיות הדמויות, תכונותיהן, רגשותיהן, גורלן ותפקידן, ומשום כך ממלאות אמצעי עזר חשוב להבנת הסיפור. באיפור ובתחפושות, צבעי האדום והשחור מייצגים חוזק, גבורה ואמון; צבעי הלבן והצהוב מייצגים צביעות, חוסר נאמנות ותחמנות; ואילו צבעי הזהב והכסף מייצגים מסתורין, תעלומה וסוד גדול. הורוד מסמל דמות מצחיקיה.

# data[].attributes.headline
רותם כהן דמויות באופרה

# data[].attributes.subject
רותם כהן דמויות באופרה

# data[].attributes.body
כיום יש ארבעה סוגי תפקידים מרכזיים באופרת בייג'ינג ששמותיהם נבחרו כהפכים ממה שהדמות מייצגת:
שנג - דמות הזכר - בסינית פרושו "מוזר" או "נדיר", אבל הוא דמות נפוצה באופרה.

דן - דמות הנקבה - שפירושו "בוקר" או "גברי", מנוגד לאופי הנשי של הדמות.

ג'ינג - פרצוף צבוע - פירושו "נקי". אך למעשה, הציורים על פני הדמות גורמים לדמות להיראות טמאה וצבעונית.

צ'ו - הדמות הקומית - בסינית פרושו "פרה", אשר נחשבת איטית וחסרת פעילות. לעומת זאת, תפקידיו בדרך כלל פעילים ומהירים.

התפקיד של שנג:

יש כמה קטגוריות משנה של שנג, והם מסווגים על פי המאפיינים של התפקיד. תפקידי הגברים הם אזרחיים או צבאיים. השחקנים עצמם מאומנים בעיקר בשלושה תפקידים עיקריים:
1. תפקידים בכירים - לאו שנג, גבר בגיל העמידה או זקן, שלובש זקן,
2. תפקיד ג'וניור - שיאו שנג, צעיר.
3.תפקיד גבר אקרובטי - וו שנג, איש צבא, ובעיקר מיומן באקרובטיקה.

התפקיד של טאן:

תפקיד הנקבה יכול להיות מחולק לשש דמויות עיקריות: 1. שינג יי - צנועה ומוסרית, טובה, אוהדת, שקטה, עדינה וחיננית בתנועות שלה, היא האידיאל הסיני של אישה יפה. התלבושת שלה אלגנטית ופשוטה.
2. הואה טאן - עליזה, פלרטטנית, שובבה. לרוב ממעמד חברתי לא גבוה. תנועותיה הצנועות, שנונות ומהירות יותר ותופסות את תשומת לב הקהל. גם התלבושת שלה חיונית בצבע שלה.
3. קואי מן טאן - צעירה - ילדה רווקה ולא נשואה, שתתפתח לשי יין או הואה טאן. חוסר הבשלות שלה ניכר בבירור בהתנהגותה שעדיין חסרת בטחון.
4. דאו מה טאן - דמות חזקה, בדרך כלל גנרלית, לוחמת נשית. מבצעת תנועות מיומנות עם נוצות הפסיון בשמלתה ובכלי הנשק הצבאי שלה. תפקידיה הם של הגיבורות בהיסטוריה הסינית, שהיו מפורסמות בזכות יכולתן הצבאית.
5. וו טאן - אקרובטית
6. לאו טאן - אישה זקנה, שתפקידה דורש מומחיות. גבה כפוף ותנועותיה כושלות אך מכובדות. היא לא לובשת שום איפור והתלבושת שלה מאופקת יותר בצבעים ובעיצוב.

התפקיד של צ'ינג:

דמות המייצגת אומץ ותושייה יותר מאשר אינטלגנטיות. לעתים קרובות זהו תפקידו של גנרל בצבא בכיר. קולו החזק, הצרוד, הבס והפרצוף הצבוע בגרוטסקיות, יחד עם התנהגותו הבטוחה בעצמה, משתלבים יחד כדי להפוך אותו לאישיות החזקה ביותר ברוב הסצנות שבהן הוא מופיע.

מחולק לשלושה סוגים עיקריים:
1. דונג-צ'ואי , הידועה יותר בשם היי טו שצבוע בשחור. הוא טוב בשירה ובדרך כלל גנרל נאמן.
2. ג 'יה זי, שהוא טוב במשחק, ולרוב דמות מורכבת יותר.
3. וו ג'ינג, שהוא בעיקר לוחם ואקרובט, ולעתים נדירות משחק תפקיד בולט.

התפקיד של צ'ו:

דמות קומית, חביבה ומבדרת. לרוב לא חכמה. לפעמים צ 'ו יכול להיות נבל, עם אופי מרושע במקצת. לחלופין, יכול להיות חוקר או נסיך - מהסוג שלא מעורר כבוד רב.

ניתן לחלק לשני תפקידים : 1. וון צ'ו - לרוב אזרח - סוהר, משרת, סוחר או מלומד.
2.  וו צ'ו - לרוב תפקיד צבאי קטן כחייל ומיומן באקרובטיקה.

יש להזכיר את המלך הקוף שיש לו מקום מיוחד בליבם של כל המעוניינים באופרה הסינית. שחקן הקופים, בעל כישרון יוצא דופן, מחזיק בכל רגע את תשומת לבו של הקהל בתנועות המהירות והזריזות של גופו הדקיק ובעיניו הממצמצות. באופן מסורתי הוא אמור ללוות נזיר בודהיסטי אשר יצא למסע ארוך על פני ההרים מסין להודו כדי לאסוף את כתבי הקודש הבודהיסטים ולהחזיר אותם לסין.

# data[].attributes.headline
שני סגל צבעי המסכות ד'2

# data[].attributes.subject
שני סגל צבעי המסכות ד'2

# data[].attributes.body
התיאטרון הסיני הינו תיאטרון בעל סגנון ייחודי, שראשיתו כ-4,000 שנה לפני זמננו והוא פופולרי בסין עד היום.

משמעות הצבעים:
ירוק- מסמל דמות אלימה וחסרת איפוק
אדום- ואומץ, נחישות, חיוביות נאמנות וטוב לב!
לבן- מסמל אכזריות, רוע לב ונבל גדול
צהוב- מסמל דמות אכזרית, רעה וערמומית
כחול- עקשנות ופראיות
סגול- מייצג קור רוח ואיפוק
ורוד- דמות הומומוריסטית ומצחיקה
אפור- נבל זקן

# data[].attributes.body
1 המאפינים של האופרה הסינית בביג'ין הם מסכות אומנות הבמה מופה בובות ועוד.

ג'נגדן (Qingyi)

צ'ינגי היא התפקידים המרכזיים של האישה בדרמה הסינית המסורתית. צ'ינגי הוא התפקיד החשוב ביותר באופרה פקין ומשחק דמויות מכובדות, רציני, הגון, שהם בעיקר נשים או אמהות. התפקידים בלבוש צהוב בגדים תכונה מגוון קטן של תנועה, ושר עם איכות טהורה גבוהה.

מיי לנגפנג מילא תפקיד חשוב בעיצוב אופרה פקין, ויצר תפקיד חדש בשם Huashan, המשלב את מעמדו של Qingyi, עם חושניות של Huadan.

גוימנדן

Guimendan הוא נשוי וצעירה תפקיד. חוסר הבגרות שלה ניכר בבירור בתגובותיה. למרות שובב שובב מעט. T, המאפיינים של התפקיד הם בעיקר מופנם וביישן.

ג'ינג (צבוע פנים זכר תפקיד)

תפקיד ג'ינג הוא דמות גברית בולטת עם מראה מרשים ועמדה חברתית גבוהה. ניתן לשחק בתווים אלה תווים חיוביים ושליליים. קולו החזק, הגס, הבס, ופניו הצבועות בגרוטסקיות, יחד עם התנהלותו העצמית המתנודדת, משתלבים כולם כדי להפוך אותו לאישיות החזקה ביותר ברוב הסצנות שבהן הוא מופיע. אנשים יכולים לדעת את אופי התפקיד על פי צבע פניו: אדום לטוב, שחור לאמיץ, זקוף או פזיז, לבן לבוגדני וערמומי, צהוב לאכזר, כחול לטבע.

שלושה סוגים עיקריים של ג 'ינג הם Tongchui, טוב בשירה בדרך כלל גנרל נאמן; Jiazi, טוב בפעולה עם פחות דגש על שירה; ו Wujing, אומנויות לחימה תפקיד אקרובטי.

צ'ו (תפקיד הקומדיה)צ'ו הוא תפקיד קומדיה באופרה פקין. זה יכול להיות מחולק לשני סוגים: Wenchou, תפקיד אזרחי כגון סוחר או סוהר; ווצ'ו, תפקיד צבאי, מיומן באקרובטיקה. המאפיין של סוג זה של תפקיד פנים צבוע הוא כתם קטן של גיר לבן סביב האף.אחד התפקידים המפורסמים באופרה פקין הוא המלך הקוף, שיש לו עמדה מיוחדת בלבם של כל המעוניינים באופרה הסינית. בתנועותיו המהירות והזריזות של גופו הדק, ובעיניו הממצמצות, מחזיק מלך הקופים בכל רגע

צבע אדום

האדום מציין מסירות, אומץ לב אמיץ, יושר ונאמנות. פרצוף "אדום מלא" טיפוסי הוא גואן יו, הגנרל של התקופה של שלוש הממלכות (220-280), מפורסם בנאמנותו לקיסר שלו, ליו ביי.

# data[].attributes.headline
שני .א. מה מקורותיה....של אופרת בייג'ין

# data[].attributes.subject
שני .א. מה מקורותיה....של אופרת בייג'ין

# data[].attributes.body
אופרה סינית מסורתית היא צורה פופולרית של דרמה ותאטרון מוזיקלי בסין עם שורשים חוזרים לתקופות המוקדמות בסין. זוהי אמנות ביצועים מורכבת, שהיא מיזוג של צורות אמנות שונות שהיו קיימות בסין העתיקה, והתפתחה בהדרגה במשך יותר מאלף שנים, והגיעה לצורתה הבוגרת במאה ה -13 בתקופת שושלת סונג. הצורות המוקדמות של התאטרון הסיני הן פשוטות, אך עם הזמן הם שילבו צורות אמנות שונות, כגון מוזיקה, שיר וריקוד, אומנויות לחימה, אקרובטיקה, וכן צורות אמנותיות ספרותיות כדי להפוך לאופרה סינית מסורתית.[1]ישנם סניפים אזוריים רבים של האופרה הסינית המסורתית, כולל אופרה בבייגין.

# data[].attributes.body
האופרה הסינית
בתפקידים בבייג'ינג אופרה היו שבע קטגוריות בגיל מוקדם מחולקים לפי הדמויות באופרה . כיום יש ארבע קטגוריות תפקידים מרכזיות בבייג'ינג אופרה . הם שנג כל תפקיד בקטגוריות אלה או בקטגוריות משנה יכול להיות התפקיד המוביל במחזה. צורתה המקורית של הדרמה הסינית היא האופרה, שמקורה בשושלת זאו. לאחר זמן מה, האופרה הסינית התפתחה לתצורה תיאטרלית המשלבת שירה, ריקוד.ושימוש בתחפשות ומסכות. האופרה הסינית כוללת שירה, ריקוד ודרמה כחלק בלתי נפרד ממופעיה. לאופרה נלווים באופן מסורתי.התפתחות האופרה בבייג'ינג, היא חולקה לארבעה תפקידים מרכזיים. הם היו שנג, דן, ג'ינג וצ'ו,
שנג יש כמה קטגוריות משנה, כולל בכיר, ג 'וניור, אקרובטי, ג' וניור אקרובטי, ילד, אדום פנים, מסכן, רשמי, וכו 'אלה מסווגים על פי המאפיינים של התפקיד.
דן תפקיד דן או נקבה יכול להיות מחולק לשישה חלקים עיקריים. דמות חזקה, חזקה יותר, בדרך כלל גנרל.
ג'ינג שחקן בפעם הראשונה היא חוויה מדהימה עבור הצופה. חלק זה הוא ציין יותר עבור אומץ ותושייה מאשר מודיעין מלומד. לעתים קרובות הוא משחק את תפקידו של גנרל בצבא בכיר, השחקן ג'ינג עם הפנים הצבועות שלו יכול להיות גם לוחם או פקיד. קולו החזק, הצרוד, הבס והפרצוף הצבוע בגרוטסקיות, יחד עם התנהגותו העצמית המתנודדת, משתלבים יחד כדי להפוך אותו לאישיות החזקה ביותר ברוב הסצנות שבהן הוא מופיע. שחקנים ג'ינג הם בדרך כלל, למעשה, מוחצנים.
צ'ו צ 'ו או שחקן הקומדיה אשר בדרך כלל משחק את התפקיד של דמות עמום אבל חביב ומשעשע עם עיניים מהבהבות ואת כל המחוות המתאימות. לפעמים צ 'ו יכול להיות נבל, עם אופי מרושע במקצת. לחלופין חוקר או נסיך - אקסצנטרי או מייצג את סוג של מלומד או נסיך שלא היה כבוד רב.
מסיכות סיניות
צבע אדום

האדום מציין מסירות, אומץ לב אמיץ, יושר ונאמנות. "פנים אדומות מלאות" הוא גואן יו, הגנרל של התקופה של שלוש הממלכות , מפורסם בנאמנותו לקיסר שלו, ליו

צבע שחור

שחור מסמל את החספוס ואת האכזריות. הפנים השחורים מעידים על אופי מחוספס ונועז או על אישיות חסרת פניות וחסרי אנוכיות. אופייני לגנרל ג'אנג פיי עם פרפר שחור של פרפר צלב (של רומנטיקה של שלוש הממלכות) ולי קואי (של מים מרגין), וזה האחרון הוא באו גונג (המכונה באו ג 'נג), האגדי למחצה ללא פחד ואת שופט ללא משוא פנים של שושלת סונג.

צבע צהוב
צהוב מסמל אכזריות, שאפתנות וקרירות. המוצג הוא  שמש עם פנים סמלי צהוב, גמד גנרל עם סמכויות מיוחדות באופרה "מעבר ההר שלושה".

צבע סגול

סגול מייצג זקפות, תחכום וקור רוח). הפנים הסגולים האדמדמים מראים דמות צודקת ואצילית, למשל, הוי יי עם פנים סגולים משלושה אריחים היה קצין תבואה, שצוין בקסם שחור באופרה "מעבר הדרקון הירוק".

צבע כחול

כחול מייצג , וחריפות. המוצג הוא   עם פנים כחולים שלושה אריחים מחודדים, הגנרל המהימן ביותר של קאו קאו באופרה בואנג סלופה ".

צבע לבן

לבן מציע חטא, בוגדנות, חשדנות ועיצוב. בדרך כלל נראה על הבמה הפנים הלבנים של הנבל החזק. זה מדגיש את כל מה רע בטבע האנושי: ערמומיות, , ובוגדנות. הדמויות האופייניות הן קאו קאו, ראש ממשלה רב עוצמה ואכזר בימי שלוש הממלכות, וצ'ין הואי, שיר הבכורה של שושלת סונג, שהכניס את הגיבור הלאומי יואי פיי למוות. קאו קאו עם פנים לבנים מימיות הוא הדמות המובילה באופרה

צבע ירוק

פנים ירוקות מספרות לקהל כי הדמות היא אימפולסיבית ואלימה ומתארת ​​בעקשנות זועפת, חדות וחוסר מוחלט של איפוק עצמי. ג 'נג וון עם הפנים ירוק מחודד שלוש פנים משחק גנרל באופרה "גרין הדרקון פס.

שָׁחוֹר

כלומר, הדמות ניטרלית. שחור גם מציין חוסר משוא פנים ויושרה

# data[].attributes.headline
שני .א.צבעי המסכות

# data[].attributes.subject
שני .א.צבעי המסכות

# data[].attributes.body
סגול-משמש לעתים כתחליף לאדום. בזכות עצמה, סגול יכול לייצג צדק ותחכום.

אדום-בשימוש על מסכות מציין דמות חיובית. אדום יכול גם להיות שגשוג, נאמנות, אומץ וגבורה. אדום מראה אינטליגנציה וגבורה.

פרצופים כחולים-הם גם אינדיקציה לניטרליות. בנוסף, כחול יכול להראות עקשנות, נרגנות ופראות.

שחור-כלומר, הדמות ניטרלית. שחור גם מציין חוסר משוא פנים ויושרה.

צהוב-אומר לקהל כי הדמות אכזרית. צהוב יכול גם לרע, צבוע, שאפתני או ערמומי.

ירוק-מראה שהדמות אלימה, אימפולסיבית וחסרת איפוק.

פרצופים לבנים-מצביעים על כך שהדמות היא רעה וצבועה.

זהב וכסף-להראות לקהל כי הדמות היא שד. הדמות יכולה להיות רוח רפאים או רוח. זהב וכסף מסמלים מסתורין.

# data[].attributes.headline
משימה לתלמידים

# data[].attributes.subject
משימה לתלמידים

# data[].attributes.body
תלמידי אמירים יקרים!

אבקש לענות על מספר שאלות כהכנה למפגש הבא.

1. מהן מקורותיה ומאפייניה של האופרה הסינית?
2. תארו ארבע דמויות טיפוסיות באופרה בייג'ינג?
3. מהי משמעות הסמלית של כל צבע?

תחקרו ותיהנו!

# data[].attributes.headline
ליאור טרבלוס ד2

# data[].attributes.subject
ליאור טרבלוס ד2

# data[].attributes.body
משמעות של הצבעים מסכות
צבע אדום-אדום מסמל מסירות, אומץ לב אמיץ, יושר ונאמנות.
צבע שחור-שחור מסמל אופי של חספוס ואת האכזריות  בבני אדם.
האישיות של הבני אדם הוא אישיות חסרת פניות וחסרי אנוכיות .
צבע צהוב-צהוב מסמל אכזריות, שאפתנות וקרירות.
צבע סגול-צהוב מסמל זקפות, תחכום וקור רוח). הפנים הסגולים  מראים דמות צודקת ואצילית.
צבע כחול-כחול מסמל למסכה
שלושה אריחים מחודדים.
צבע לבן-לבן מסמל חטא, בוגדנות, חשדנות ועיצוב ,ערמומיות, , ובוגדנות.
צבע ירוק-ירוק מסמלת לקהל שהדמות היא אימפולסיבית ואלימה ומתארת ​​בעקשנות זועפת, חדות וחוסר מוחלט של איפוק עצמי.

# data[].attributes.headline
שני .א. האופרה הסינית

# data[].attributes.subject
שני .א. האופרה הסינית

# data[].attributes.body
כיום יש ארבע קטגוריות תפקידים מרכזיות בבייג'ינג אופרה .
הם שנג - תפקיד זכר, דן - תפקיד נקבה, ג'ינג - פנים צבוע זכר וצ'ו - תפקיד הקומדיה.

כל תפקיד בקטגוריות אלה או בקטגוריות משנה יכול להיות התפקיד המוביל במחזה.

הסיבה לקטגוריות התפקיד לקחת את השמות של שנג, דן, ג'ינג,
וצ'ו.

וצ'ו היא כי נאמר כי הם נבחרו כדי להפך .

שנג בסינית עשוי מתכוון "מוזר" או "נדיר", אבל הזכר הראשי הוא דמות של לראות ביותר.

דן, שפירושו "בוקר", "גברי", מנוגד לאופי הנשי של הדמויות.

ג'ינג פירושו "נקי". למעשה, הציורים על הפנים גורמים לדמויות להיראות טמאה אך צבעוניות

# data[].attributes.headline
רותם כהן מסכות סיניות

# data[].attributes.subject
רותם כהן מסכות סיניות

# data[].attributes.body
בתרבות הסינית המסכות משמשות באופרה ובפסטיבלים ומאופיינות בציבעוניות עזה ובצורות גיאומטריות וסימטריות. בעבר המסכות שימשו כדי לתקשר עם המתים ובהמשך שימשו במילחמה כדי להפחיד את האוייב. וכמובן יש גם מסכות שמשמשות בריקודים מסורתיים כמו ריקוד האריה וריקוד הדרקון. באופרה הסינית לכל דמות יש צבע אחר המייצג את האופי שלו. המסכות מצויירות על פני השחקנים אבל יש גם מסכות מעץ ומעור.
צבעים במסכות

אדום- על שם גנרל גוון יו שהיה נאמן לקיסר ולכן, המסכה מייצגת אומץ, גבורה מסירות ונאמנות.
שחור- השחור מייצג דמות נועזת ולא אנוכית. דמות ניטרלית. בהשראת גנרל זאוג פיי.
הצהוב- הצהוב מייצג דמות שקולה ושאפתנית\רעה, ערמומית וקצרת רוח.
כחול- הכחול מייצג דמות דמות חכמה ערמומית ורעה.
ירוק- הירוק מייצג דמות אלימה ואימפולסיבית.
סגול- הסגול מייצג דמות צדיקה ומתוחכמת.
לבן- הלבן מייצג דמות רעה וצבועה. דמות מעוררת חשד.
זהב וכסף- הצבעים מסמלים שהדמות היא שד (מייצג מיסתורין).

# data[].attributes.headline
רותם כהן האופרה הסינית

# data[].attributes.subject
רותם כהן האופרה הסינית

# data[].attributes.body
האופרה הסינית פופולארית מאוד מזה מאות שנים. מקורותיה של האופרה הסינית נמצאים בעידן שלוש הממלכות, אך האופרה בצורתה המאורגנת יותר התבססה רק במאה ה-8 בזמן שושלת טאנג (בשנים 618-907).
מאז ועד ימינו נוצרו סגנונות רבים של אופרות ביניהם: בייג'ינג, חוג'ו ויוג'ו. האופרה של בייג'ינג הינה הפופולארית ביותר והיא משלבת בין מוזיקה, שירה, פנטומימה, ריקוד ואקרובטיקה.
כלי הנגינה המלווים את האופרה בעיקרם הם כלי מיתר וכלי הקשה.
האופרה הסינית החלה מבית הספר לאופרה שיוסד על ידי השליט טאיזונג והשליט נתן לו את השם הפואטי "גן האגס". בתחילה בתקופת שושלת יואן עודדו את האומנות והאופרה הפכה לצורת אומנות מסורתית (בשנים1271-1368). בהמשך הפכה לאופנתית גם אצל האזרחים הפשוטים והתפתחה מסוגים שונים של שירים, ריקודים, דיבורים ועוד להופעה אחת משותפת על הבמה.

# data[].attributes.headline
מיכל כהן צמח

# data[].attributes.subject
מיכל כהן צמח

# data[].attributes.body
משמעות של צבעים במסכות:
פנים צבועות- חלק קטן על אף ומסביבו, נועד כדי להראות אופי.
צבע ירוק- פנים ירוקות מראות לקהל כי הדמות היא עובדת עם רגשות, אלימה ומתארת ​​בעקשנות זועפת, חדות ואין לה בכלל  איפוק עצמי, חסרת מעצורים.
צבע לבן-
הצבע לבן מציע משהוא רע, בוגדנות, חשדנות ועיצוב. בדרך כלל נראה על הבמה הפנים הלבנים של הנבל החזק. זה מדגיש את כל מה רע באנשים: ערמומיות,  ובוגדנות.
צבע כחול- למסכה של  הצבע הכחול יש שלושה אריחים מחודדים
צבע סגול- הצבע סגול מייצג עמידה זקופה  תחכום, וקור רוח הפנים הסגולים האדמדמים מראים דמות צודקת ואצילית.
צבע צהוב- אומר לקהל כי הדמות אכזרית. צהוב יכול גם לרע, צבוע, משהו שרוצה להגיע למטרות גבוהות,  או ערמומי.
צבע שחור- הצבע שחור מסמל את  חוכמת החיים שלו,  ואת האכזריות. הפנים השחורים מעידים על אופי מחוספס ונועז או על אישיות חסרת פניות וחסרי אנוכיות הדמות גם נטרלית.
צבע אדום- הצבע אדום מציין מסירות, אומץ לב אמיץ, יושר ונאמנות.

# data[].attributes.headline
אופרת בייג'ינג

# data[].attributes.subject
אופרת בייג'ינג

# data[].attributes.attachment_link.title
The Beijing Opera: Reality and Eternity. The deep symbolism hidden on the Chinese stage

# data[].attributes.attachment_link.description
Peking opera is a traditional type of Chinese theatre that has little in common with classical European opera. The voices and singing styles admired by fans of classical European opera differ drastically from those that Peking opera audiences come to hear.

# data[].attributes.headline
דוגמאות למסכות

# data[].attributes.subject
דוגמאות למסכות

# data[].attributes.body
משמעות הצבעים

# data[].attributes.headline
קישורים לאתרים

# data[].attributes.subject
קישורים לאתרים

# data[].attributes.body
תפקידים ומשמעות הצבעים

# data[].attributes.attachment_link.title
Beijing Opera Masks - Meaning of Colors Used in Masks

# data[].attributes.attachment_link.description
Meaning of Colors Used in Opera Masks, used on masks indicates a positive character. red can also mean prosperity, loyalty, courage and heroism. red shows intelligence and bravery.

# data[].attributes.headline
קישורים לאתרים

# data[].attributes.subject
קישורים לאתרים

# data[].attributes.body
ארבע דמויות טיפוסיות באופרה בייג'ינג

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
The ten Chinese characters shown on left are from a song sung in a Chinese New Year Eve television program. It probably says everything about the roles in Beijing Opera. The first five characters list the five role categories. The rest tells what roles appear in the plays, from the powerful supernatural beings to animals like tigers and dogs. There are currently four main role categories in Beijing Opera. They are Sheng - Male Role, Dan - Female Role, Jing - Painted Face Male and Chou - The Comedy Role.

Any role in these categories or sub-categories can be the leading role in a play. Except the second category, the other three categories are for male characters.

The reason the role categories take the names of Sheng, Dan, Jing and Chou is that it is said that they were chosen to mean the opposite. Sheng in Chinese may mean "strange" or "rare", but the chief male is a character of most seen. Dan, which means "morning", "masculine", is in contrary with the feminine nature of the characters. Jing means "clean". In fact, the paintings on face make the characters look like unclean but colorful. And Chou in Chinese sometime represents the animal "Cow", which, in some aspects, is slow and tardy. In contrast, Chou characters are usually active and quick.

Sheng Role

Sheng has some sub-categories, including Senior, Junior, Acrobatic, Junior Acrobatic, Child, Red-face, Poor, Official, etc. These are classified according to the role's characteristics. Male roles are either civil or military. The actors themselves are mainly trained for three main parts: Senior Male Role or Lao Sheng, a middle-aged or old man who wears a beard, Junior Male Role or Xiao Sheng (Hsiao sheng), a young man; and Acrobatic Male Role or Wu Sheng, a man of military tenor, especially skilled in acrobatics.

Lao Sheng actors are required to attain the dignity of bearing and gentle, polished manners of the middle-aged mandarin official or scholar; in military plays they may be a general or high-ranking officer of a gentler and more cultivated disposition than of the painted faces. Their apparel accordingly is of good quality but not too garish in its design or color. A Lao Sheng has a black or white beard, depending on his age, and wears a black hat with two fins on either side which vary in shape according to his rank in a civil role. When a military role is played, the costume is quieter and of a more uniform color than those of the warriors in the painted-face roles, but the Kao or amour is also worn. A Lao Sheng's voice is soft and pleasant to listen to, neither too harsh nor too high pitched, but gentle and firm. Minor officials or land owners who have attained a small degree of responsibility are also included in this role.

The red face Lao Sheng or Hong Sheng has only two roles. One of such a role is Guan Gong (Kuan Kung) who is regarded as the God of War. He is greatly revered and respected. Guan Gong is one of the heroes of the Chinese classical novel The Romance of the Three Kingdoms. The other Hong Sheng role is Zhao Kuang-Yin, the first Song Dynasty Emperor.

The junior male or Xiao Sheng (Hsiao Sheng) requires of its actor the distinguishing feature of a shrill and high-pitched voice to indicate his youth. The part is extremely difficult to sing, and when the actor is speaking his voice must suddenly drop from its high-pitched quality to indicate the voice-breaking period of adolescence. The Xiao Sheng is usually small and slight of stature, and his clothes are often quite elaborate if a young man of society or a young warrior is being represented, but can be subdued if they are those of an impoverished scholar. The young warrior can often be distinguished by his long pheasant feathers which rise in sweeping curves from his hat. No beard is worn for this part.

Wu Sheng actors are mainly acrobats, although they sometimes have a part which requires much acting. They play any part in military or civil plays which requires a high standard of acrobats. The skill of these actors is demonstrated in the fighting scenes, which take on a stylized form in Beijing opera, and also in scenes from legendary stories when immortals and devils tumble and twist about the stage showing off feats of skill. In military plays swords and spears are wielded deftly and quickly without the attacker actually touching his opponent. These movements require great precision in timing, and the actor ducks and twists his body, often turning somersaults at same time. If he is a young military officer, the Wu Sheng will also have pheasant feathers in his hat, and four small flags or pennants strapped to his back and high-soled boots, all of which make his acrobatic feats even more spectacular. His costume is often bright in color, especially in the legendary plays. A Wu Sheng actor is not trained as highly in singing, for acting and acrobatics are his outstanding feature, but he has a pleasant voice, slightly stronger than Lao Sheng but rather quiet in pitch, and he sings with a natural voice.

Dan Role

Dan role

The Dan (Tan) or female role can be divided into six main parts which principally indicate character; Qing Yi(Ch'ing I), modest and virtuous; Hua dan(Hua tan) flirtatious; Gui Men Dan(Kuei Men Tan), a young, married girl; Dao Ma Dan(Tao Ma Tan), a stronger, more forceful character, usually a woman general; Wu Dan(Wu Tan), the female acrobat; and Lao Dan(Lao Tan), an old woman.

A Qing Yi actress portrays a lady of good and sympathetic character Usually of a quiet, gentle disposition and graceful in her movements, she is the Chinese ideal of a beautiful woman. As a wife she is faithful, as a young girl a model of propriety. Her good breeding is shown by the graceful, flowing movements of her 'water sleeves'. The Qing Yi's costume is elegant, simple and of good quality, but not as vivid in color as that of the Hua Dan. Her singing is of a pure, high-pitched quality.

For a Hua Dan actress the gay, flirtatious personality of a young girl is required. Usually not of such a high social standing as the Qing Yi, the Hua Dan actress with her coy, coquettish and generally quicker movements arrests the attention of the audience. This is a difficult part to play successfully. The Hua Dan's facial expression is continually changing and her mischievous eye movements are particularly attractive. Because of her lower social status more hand movements are required, as in olden times it was not considered polite for a well-bred Chinese lady to show her hands. Costume, usually vivid in design and color, consists of a jacket and trousers, and a red or coloews handkerchief is carried to flutter in the actress's hand. Her character, needless to say, is not as virtuous as that of the Qing Yi and therefore her singing voice has a gayer and slightly stronger quality. She also has to do more speaking than singing.

A Gui Men Dan is the young, unmarried girl, who in later life will develop into a Qing Yi or a Hua Dan; her immaturity is clearly shown in her reactions, for though naughty and slightly mischievous, she has not the confidence of the Hua Dan, although her schemes and plans are often just as successful.

A Dao Ma Dan plays the part of the female warrior. She is trained mainly for acting and singing and performs many skilful movements especially with the pheasant feathers in her head-dress and her military weapons. She still retains feminine charm, however, and a very versatile actress is required for this role. Her parts, such as that of Mu Gui Ying, are of the heroines in Chinese history who were famed for their military prowess. A Dao Ma Dan's clothes can be very elaborate, as she wears the four pennants strapped to her back and the Kao

A Wu Dan is the female acrobatic role and the Wu Dan actress steps into or takes any female role that requires a high degree of acrobatics. She is purely an acrobat but her role demands a talented actress for a successful performance.

A Lao Dan is simply an old woman, but great skill is required for this specilized part. The Lao Dan actress cleverly portrays in her bent back and faltering but dignified movements her character's advancing years. She is often seen carrying a staff. Unlike the other female roles, the Lao Dan wears no make-up and her costume is more subdued in color and design. Her voice tends to be slightly deeper, because the natural voice is used, not the forced high-pitched one used on other Dan roles.

Jing Role

Jing Role

To see a Jing (ching) actor for the first time is a startling experience for the spectator. This part is more noted for courage and resourcefulness than for scholarly intelligence. Often playing the part of a high-ranking army general, the Jing actor with his painted face can also be seen as a warrior or official . His robust, gruff, bass voice and grotesquely painted face together with his swaggering self-assertive manner all combine to make him the most forceful personality in most scenes in which he appears. Jing actors are usually, in fact, extroverts. The general rule for the basic color is: red for good,white for treacherous, black for brusque, and blue for wild, i.e. a bandit would have a blue face. All Jing actors wear a heavy, ornate costume and a head dress with a padded jacket underneath to enhance the effect, They can be divided into three main types: Dong-Chui(T'ung Ch'uei), better known as Hei Tou (black face), who is good at singing and usually a loyal general; Jia Zi(Chia Tze), who is good at acting, and generally a more complicated character; and Wu Jing, who is mainly proficient in fighting and acrobatics and seldom plays a very prominent role.

Chou Role

Lastly there is the Chou or comedy actor who generally plays the role of a dim but likeable and amusing character with blinking eyes and all the appropriate gestures. Sometimes the Chou can be a rascal, with a slightly wicked nature. Alternatively a scholar or prince--an eccentric or representing the sort of scholar or prince who would not command much respect. Chou parts can be divided into two types: Wen Chou, who is usually a civilian, such as a jailer, servant, merchant or scholar; and Wu Chou, who performs minor military roles as a soldier and must be skilled in acrobatics. His costume is either elaborate or fussy if of high social standing, but simple if of a low standing.

Mention must be made of the Monkey King who has a special place in the hearts of all who are interested in Chinese opera. Played by an exceptionally talented Wu Sheng actor, the Monkey King holds every minute of the audience's attention with the quick, agile movements of his lithe body, and his blinking eyes. He is traditionally supposed have accompanied a Buddhist monk who went on a long journey across the mountains from China to India to collect the Buddhist scriptures and bring them back to China. The Monk's legendary companions on this journey are a pig (to provide the humor), a not so learned monk, supposed to represent a shark spirit, to mediate in quarrels, and the Monkey King, who possesses special supernatural powers to combat evil spirits encountered on the way. The Monkey King's costume is bright yellow in color and consists of a voluminous jacket and baggy trousers to enable him to perform his movements with ease and grace. He mimics a monkey the whole time, with his knees always bent and his hands held dangling in front of him, occasionally even scratching himself. His eyes have a mischievous twinkle in them as they blink at the audience.

The Monkey King also has a trouble of monkeys who behave in the same manner, but all have their own characteristics--one is greedy, one naughty, one sleepy, etc.--and their skilful acrobatics and movements are a continual source of delight and object of affection for the audience.

# data[].attributes.attachment_link.description
There are currently four main role categories in Beijing Opera, which are Sheng - Male Role, Dan - Female Role, Jing - Painted Face Male and Chou - The Comedy Role.

# data[].attributes.headline
קישורים לאתרים

# data[].attributes.subject
קישורים לאתרים

# data[].attributes.body
תפקידים באופרת בייג'ינג בהרחבה

# data[].attributes.attachment_link.title
Roles in Beijing Opera: Sheng, Dan, Jing, Chou - Beijing Opera

# data[].attributes.attachment_link.description
Give the brief introduction to the important roles in Beijing opera.

# data[].attributes.headline
קישורים לאתרים

# data[].attributes.subject
קישורים לאתרים

# data[].attributes.body
https://he.wikipedia.org/wiki/%D7%AA%D7%99%D7%90%D7%98%D7%A8%D7%95%D7%9F_%D7%A1%D7%99%D7%A0%D7%99

# data[].attributes.attachment_link.title
תיאטרון סיני - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
התאריך המדויק בו החל להתפתח התיאטרון הסיני אינו ידוע. התיעוד העתיק ביותר של תיאטרון זה הוא בין השנים 2,205-1,766 לפנה"ס, אך חוקרים רבים והיסטוריונים סבורים כי הוא התפתח כבר לפני 7,400 שנה (אם סברה זו נכונה, הרי שזוהי צורת התיאטרון העתיקה בעולם).