# data[].attributes.headline
JOULURUNOT 2023 - Työväenopiston Kampin lausuntaryhmä esittää

# data[].attributes.subject
JOULURUNOT 2023 - Työväenopiston Kampin lausuntaryhmä esittää

# data[].attributes.body
Linkki josta pääset kuuntelemaan lausuntaryhmän joulurunot!

# data[].attributes.body
Kuka nyt kaipaisi tunkkaista Baaria, kun lintujen kuorot laulaa fan-Faaria.
Aurinko kiertää suuria Kaaria,
matkaamme kohti mökkejä, Saaria.

Jotkut oppivat lukemalla, toiset oppivat muiden virheistä,
mutta muutamien täytyy itse päästä
pissaamaan sähköpaimenen lankaan.

(Tom Lundberg)
Runo virittää keveää oloa, vaikkei mökille pääse ja olemista on rajoitettu. Linnut löytyy metsästä, mökki ja saaret muistoista ja unelmista. Anita

# data[].attributes.body
Päiville ja Katille kävi näin, että hahmot otti vallan.... :D

# data[].attributes.headline
Bo Carpelan: Käy sisään (kokoelmasta Piha) / Päivi Kangas

# data[].attributes.subject
Bo Carpelan: Käy sisään (kokoelmasta Piha) / Päivi Kangas

# data[].attributes.body
Video sekä Turkan runo puhutteli, upposi kiitos Katri! Kaarina Palviainen

# data[].attributes.headline
Lausunnan lumo vetoaa sekä yleisöön että esiintyjiin

# data[].attributes.subject
Lausunnan lumo vetoaa sekä yleisöön että esiintyjiin

# data[].attributes.body
Vanajaveden Opiston sivuilta

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Marjo Ventola:
"Miten te opitte niin pitkiä runoja?" Kysellään lausujilta runoesityksen jälkeen. "Miten valtavasti energiaa ja keskittymistä tarvitaan?" - hämmästelevät puolestaan lausujat matinean jälkitunnelmissa. " Esittäessä oli kuin sumussa, valtavien tunneaallokoiden meressä. Silti tyyni olo. Että mä hoidan osuuteni ja ryhmä tukee."
Runotekstien opettelu on oikeastaan lausuntakurssin kotitehtävä, mutta kyllä tekstejä yhdessäkin toistellaan kerta kerran, säe säkeen jälkeen. Kokoontumisissa niiden kanssa myös leikitellään, liitetään liikkeeseen ja tunneilmaisuun.

Opintojen aikana Vanajaveden Opiston "avaimia runojen esittämiseen" -kurssin opiskelijoiden tehtävänä oli tehdä havaintoja omasta tavastaan opetella runoja. Ryhmässä jaettiin hyviksi koettuja keinoja ja vertailtiin yksilöllisiä oppimiseen liittyviä haasteita tai onnistumisia.

Taidokas puheilmaisu ja kuuluva ääni liitetään lausujan taitoihin. Niiden taakse kätkeytyy kuitenkin monenlaista harjoittelua ja osaamista. Kun huomaamme kuulijoina keskittyvämme esitykseen ja se avautuu meille kiehtovina maailmoina tai yllättävinä välähdyksinä omasta arjestamme, nostattaa tunteita - ovat esittäjät onnistuneet tavoitteessaan. Miten he sen tekevät? Tuttu naapuri tai ystävä tuolla lavalla? Kokeneemmat lausujat totesivat lausuntakurssin alussa: "Tekstin ulkoa oppiminen on aina ollut se helpoin juttu koko prosessissa".
Runoesitykset kiinnostavat yleisöä
Vanajaveden Opiston lausuntakurssilaisten runoesitykset keräävät kiinnostunutta yleisöä. Niin myös lausujat eri puolilla Suomea, ammattilaiset ja harrastajat saavat esiintymiskutsuja suurempiin ja pienempiin tapahtumiin. Salit, kahvilat, pubit ja olohuoneet täyttyvät lausunnan kuulijoista. Runon tiivis muoto pysäyttää tapahtumia vyöryvässä ajassa. Se hiljentää meidät kysymyksillä ja osuvilla huomioilla. Runot käsittelevät aiheita, jotka puhuttelevat arjen valintojen ja vastusten keskellä tuskailevaa ihmistä.

Luontorunot ovat aina olleet tärkeitä suomalaisille. Perinteisen luontosuhteen tarkastelun rinnalle nykyrunoilijat tuovat ekologisia näkökulmia. Suomalainen runous voi hyvin, uusia taitavia kirjoittajia on useita. Heidän teoksiaan käännetään useille kielille. Tutut, rakastetut klassikot elävät silti edelleen.
Lausunta muutoksessa
Esittävän taiteen kentällä tapahtuu kiinnostavia muutoksia. Varsinkin nuorempi harrastaja- ja ammattilaispolvi ylittää keveästi taiteenlajien rajoja ja tyylisuuntia. Lausuntaankin liitetään musiikkia, äänimaisemia, kuvataidetta, tanssia. Samalla tavoin tanssijat ja muusikot lisäävät runoja teoksiinsa. Useimmilla meistä on vahva mielikuvia yksin lavalla esiintyneestä lausujasta. Juhlavaa ja vaikuttavaa. Juhlasalien lisäksi runoja voi nykyään kuulla esim. ravintoloissa, laitoksissa, työpaikoilla, kaduilla, kaikkialla missä ihmiset ovat. Pop up -esityksiä, yllättäviä runohetkiä tarjotaan satunnaisille ohikulkijoille. Lausujat esiintyvät mielellään ryhmissä, jolloin runoista kootaan teatterinomainen esitys tai ääntä- liikettä ja visuaalisia elementtejä yhdistävä performanssi. Lavarunoudeksi kutsutaan tapahtumia, joissa runoilijat esittävät omia tekstejään. Open mic -tapahtumissa kuka tahansa voi nousta lavalle esittämään runoja, kunhan ne ovat itse kirjoitettuja.
Runoesityksiä erilaisille yleisöille
Viime vuosina taidepalveluissa on muutenkin alettu kiinnittämään huomiota niiden saavutettavuuteen, kaikille halukkaille luotaviin mahdollisuuksiin olla mukana taide-elämyksissä, kokijana tai tekijänä. Lausujille tämä ei ole uutta. Valtakunnallisesti arvostetun, 40 vuotta toimineen Kanta-Hämeen Lausujienkin jäsenet ovat vuosien aikana tuoneet toivottuja runoelämyksiä esimerkiksi palvelutaloihin tai erityisryhmien kokoontumisiin. Esiintyjille erilaiset yleisöt ja lämmin vastaanotto antavat esiintymiskokemusta ja kannustavat. Samanaikaisesti, esitysmuotojen muuttuminen ja vaihtuvat kohdeyleisöt haastavat lausujia laajentamaan taitojaan.
Lausujan työkaluja oppimassa
Jos kysyt lausujalta mitä ja miten ryhmässä opiskellaan, saat luultavasti pitkän listan: "Venytellään, huokaillaan, haukotellaan, voivotellaan, täristetään kehoa, rypistellään naamaa, tanssitaan, seisotaan, huojutaan, katsotaan, kuunnellaan. Leikitään, improvisoidaan, vaihdellaan rytmiä, energiaa, tunnetiloja.

Kuulostaa yllättävän fyysiseltä puhetaiteeksi. Oma keho ja ääni ovat lausujan kumppanit esitystilanteessa, mutta niiden sujuva yhteistyö vaatii sinnikästä harjoittelua.

Lausunnan harrastajille jännittäminen on tuttua ja siitä puhutaan. Katseiden kohteena oleminen ei aina tunnu luontevalta. Kursseilla lämmittävät ja rentouttavat harjoitukset auttavat tunnistamaan oman kehon asentoa, hengitystä ja liikkeitä. Leikit puolestaan antavat energiaa, aivojumppaa ja vahvistavat rytmitajua. Niiden avulla lausujat valmistautuvat keskittymään olennaiseen, runon esittämiseen. Sitten tarvitaan vielä monia toistoja, että haluttu ilmaisu tai toiminta tallentuu keho- ja tunnemuistiin. Tavoitteena on luonteva läsnäolo, jossa runon sisällöstä välittyy kuulijoille jotain mielikuvia tai tunteita virittävää.

Samanaikaisesti "perustreenin" kanssa, lausujien ryhmä keskustelee runojen sisällöistä ja kokeilee erilaisia tapoja tulkita niitä. Toisten työskentelyn seuraamisesta oppii aina. "Katsoessa tekee havaintoja siitä, miten runon sisältö äkkiä tulee näkyväksi. Se on jännittävää."

Harjoittelu etenee vaiheittain. Joskus on pakko myöntää - "mä tiedän, miten haluan tämän tehdä, mutten saa ilmaistua sitä". Silloin ryhmän tuki on erityisen tärkeää. Uuden runon harjoitteleminen on kokeneellekin esiintyjälle askelia vieraaseen maastoon.

Aloittelevalle lausujalle on ehkä yllättävää, että harjoittelu on samalla matkaa lisääntyvään itsetuntemukseen. Runo herkistää esiintyjän tunteita ja muistoja, kuten kuulijankin. Tulkitsija joutuu vastaamaan runon sisällöstä nouseviin, esimerkiksi arvoihin tai asenteisiin liittyviin kysymyksiin.
Onko minusta lausujaksi?
Palataan lausuntaopiskelijoiden kokemuksiin tekstien opettelusta, sillä niistä voi olla hyötyä muuhunkin oppimiseen. Totta puhuen, kyllä lausujat esityksen jälkeen joskus harmittelevat unohtuneita sanoja tai kääntyneitä riimejä. "Pläkäri", muistikatko on meille kaikille tuttu.

Talven kurssilla tehtävänä oli löytää oma tapa oppia tekstiä ja sen yhdistämistä toimintaan näyttämöllä. Useimmat pitivät kuuloa tärkeänä; "Minä olen selkeästi auditiivinen. On helpointa, kun luen tekstiä ääneen." "Höpöttelyä" käyttää moni, sivullisten oudoista katseista piittaamatta.

Omia kokeiluja riitti jaettaviksi; äänitettyä tekstiä voi kuunnella kävelylenkillä, autolla ajaessa, saunassa tai ennen nukahtamista. Joku väitti nukkuvansa runo tyynyn alla, toinen jäljentää tekstit kirjoittamalla ne käsin useampaan kertaan. Voimakkaasti visuaalinen oppija käyttää kuvia. Miellekartta syntyy polkuna, jonka kuvat ovat vihjeitä runon säkeistä.

Esiintyjissä taitaa yleisesti olla monia prosessioppijoita, tunteella ja aisteilla heittäytyjiä: "Ekana on vaan jokin epämääräinen tunne tekstistä. Maistelen sitä." "Ehkä mä oon tunneihminen...makustelen tekstiä, että mikä tuntuu hyvältä." Prosessoijat lähtevät aika nopeasti kokeilemaan erilaisia tapoja tulkita tekstiä. He kaipaavat toimintaa, tunnustelua ja epäonnistumiset harjoituksissa ovat heille vain reittimerkki uuteen - sukellukseen. Toiset lausujat haluavat keskustella ja analysoida syvemmin, ennen kuin siirtyvät kokeilemaan ajatusten ilmaisemista.

Ryhmässä ollaan persoonallisesti erilaisia. Jokaisesta voi tulla runojen esittäjä. Aloittaa voi vaikka lukemalla runo yhdelle kuulijalle kerrallaan. Varmaa on vain, että lausuja ei koskaan ole valmis. Uusi runo tuo uutta tutkittavaa - runosta, lausujasta itsestään tai jostain muusta. Taideharrastus on tutkivaa matkantekoa.
Artikkelin kirjoittaja teatteritaiteen lisensiaatti Marjo Ventola opettaa Vanajaveden Opistossa lukuvuonna 2018-2019 kolmella ilmaisukurssilla: Avaimia runojen esittämiseen 1102100, Puhuttele runoilla 1102400 ja Luontevana esillä ja esiintymässä 1102104.

# data[].attributes.attachment_link.title
Lausunnan lumo vetoaa sekä yleisöön että esiintyjiin

# data[].attributes.attachment_link.description
"Miten te opitte niin pitkiä runoja?" Kysellään lausujilta runoesityksen jälkeen. "Miten valtavasti energiaa ja keskittymistä tarvitaan?" - hämmästelevät puolestaan lausujat matinean jälkitunnelmissa. " Esittäessä oli kuin sumussa, valtavien tunneaallokoiden meressä. Silti tyyni olo. Että mä hoidan osuuteni ja ryhmä tukee." Runotekstien opettelu on oikeastaan lausuntakurssin kotitehtävä, mutta kyllä tekstejä yhdessäkin toistellaan kerta kerran, säe säkeen jälkeen.

# data[].attributes.body
Lausunta kiehtoo jälleen – ”Tohtii ihmisten edessä aukaista suunsa”

Lausuntataide ei elä Suomessa kulta-aikaansa, mutta se tekee vahvasti uutta tuloaan. Runon tulkiksi ryhtyvät niin harrastajat kuin ammattilaisetkin.

Yle uutiset Sanataide16.4.2017

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Lausuntataide ei elä Suomessa kulta-aikaansa, mutta se tekee vahvasti uutta tuloaan. Runon tulkiksi ryhtyvät niin harrastajat kuin ammattilaisetkin.

Kauniina tiistai-iltana Tauno Luuri on jälleen kerran lähtenyt harrastuksensa pariin. Alavuden lausujissa runo jos toinenkin saa Taunolta tulkinnan. Ohjelmistosta löytyy niin vanhaa, modernia, vakavaa, isänmaallista kuin iloista ja leikittelevää runoa. Ohjelmistoja hiotaan lapsille ja aikuisille.

Immi Hellénin pian jo 90 vuotta vanhan Aamukahvin ääressä -runon tulkinnassa Tauno on itseoikeutetusti kukon roolissa ja saa kysyä "rouvaltaan" ne tutut runon sanat: "Hyvää huomenta, punahilkka! Miltäs se maistuu kahvitilkka?"

Ryhmän ainut mies

Tauno Luuri on Alavuden lausujien ainut mies. Ympärillä lausuu toistakymmentä naista.

- Ei tämä ryhmä ollut aivan näin naisvaltainen, kun tulin mukaan. Enkä aivan vakituisesti täällä käy, mutta aina, kun ryhmä tarvitsee miesääntä. Enemmänkin olen ollut Sydänmaan nuorisoseuralla harrastajanäyttelijänä, Tauno Luuri tuumaa.

Tauno myöntää lausuntaharrastuksen ja näyttelemisen antaneen hänelle paljon: ennen kaikkea itsevarmuutta.

- Kun tuolta syrjäkylältä pienestä mökistä on lähtenyt, ei siinä kauhean korkealla itsetunto ollut. Tämä harrastus on antanut sen, että tohtii ihmisten edessä aukaista suunsa, Tauno Luuri sanoo.

Alavuden lausujien ohjaaja, ähtäriläinen Liisa Keisala nyökyttelee Taunon kommenteille. Runot ovat kasvattaneet myös häntä, maatilan emäntänä elämäntyönsä tehnyttä runouden ystävää.

- Kyllä tämä harrastus on antanut sellaisen itsetunnon kohotuksen, että mäkin olen jotain, Liisa muotoilee.

Tulkin rooli

Lausuja on runoudessa se tulkki.

- Runo tulee eläväksi ihmisen kautta, kun teksti puhutaan ihmiseltä toiselle, ohjaaja Liisa Keisala sanoo.

Senkin Alavuden lausujat ovat kokeneet, että ryhmän tulkinta ja kirjoittajan näkemys runon syvimmästä olemuksesta eivät ole täysin kohdanneet, mutta se ei ole esiintymisiä haitannut. Yhdestä runosta voi syntyä ties kuinka monta tulkintaa.

"Eino Leinollakin uskaltaa jo leikitellä"

Suomen Lausujain Liiton helsinkiläinen puheenjohtaja, freelancer-näyttelijä Ella Pyhältö sanoo lausunnan hakevan Suomessa parhaillaan uusia ilmaisumuotoja.

- Lausunta on menossa yhä enemmän teatterin suuntaan. Ei ole olemassa oikeaa eikä väärää tapaa lausua. Jopa Eino Leinonkin runoilla uskalletaan jo vähän leikitellä ja kokeilla erilaisia ilmaisuja, Ella Pyhältö sanoo.

Lausunta on marginaaliharrastus, joka ei kovin suuria joukkoja edelleenkään liikuttele. Vai kuinka se onkaan? Alavuden lausujatkin on 20-vuotisen historiansa aikana lausunut vajaan kymmenen henkilön vierasjoukolle, mutta yhtä hyvin 2000-päiselle yleisölle.

Alavuden lausujien puheenjohtaja Kirsti Mäkelä muistaa, miten viime kesänä Alavudella taidekeskus Harrissa järjestetyssä tilaisuudessa mitkään tuolit ja varapenkit eivät olleet riittää yleisölle.

Ella Pyhältö Suomen Lausujain Liitosta kertoo, että moni näyttelijä on ottanut ohjelmistoonsa monologeja. Pyhältön mukaan lausuntataide on ammattimaistumassa.

- Lausunta harrastuksena ja taidemuotona voi nyt erittäin hyvin. Se ei elä entisaikojen kulta-aikaansa, mutta se tekee vahvasti uutta tuloaan.

Sanallinen taide tutuksi lapsillekin

Alavuden lausujien ohjelmisto on monipuolinen. Esimerkiksi nyt Suomi100-juhlavuonna työn alla on paljon isänmaallisia ja hartaitakin runoja. Liisa Keisala huomauttaa, että esityksen tilaaja toivoo usein iloista ohjelmaa.

- Vanhatkin ihmiset toivovat iloista ohjelmaa. He sanovat, että papit ja diakonissat puhuvat Jumalasta ja kuolemasta ja haluavat siksi meiltä iloisia runoja.

Lausunta on monilla paikkakunnilla hyvin pitkälle aikuisten naisten harrastus. Pirkko-Liisa Heinikoski kertoo, että Alavuden lausujat pyrkii pitämään runoja esillä kaikenikäisten elämässä.

- Olemme tehneet töitä lasten kanssa juuri sitä varten, että tällainen sanallinen taide ei olisi liian outoa, vaan että se tuottaisi iloa, viihdykettä ja oppiakin heidän elämässään. Tätä oppimista runous tuo meidänkin elämään, Pirkko-Liisa Heinikoski toivoo.

Nuorten määrä kasvussa

Ella Pyhältö Suomen Lausujain Liitosta kertoo, että nuorten lausujien määrät ovat kasvussa. Nuorten lausuntainnostusta on lisännyt muun muassa joka toinen vuosi järjestettävä ja nuorille suunnattu Veikko Sinisalo -lausuntakilpailu.

Ella Pyhältö on itsekin elänyt runojen keskellä lapsuudesta saakka.

- Kun toisilta lapsilta kiellettiin televisio-ohjelmia, minulta meinattiin viedä pois Uuno Kailaan runot, kun itkin niin kovasti erään hänen runonsa päähenkilön kohtaloa, Ella Pyhältö nauraa.

Ella Pyhältö kertoo suosittelevansa näyttelijän työstä haaveileville tutustumista ensin runoihin.

- Itse olen saanut valtavan tuen runouteen ja lausuntaan, kun sain olla Veikko Sinisalon ohjauksessa ja siipien suojassa. Veikolla oli tapana kutsua lausuntaa kuninkuuslajiksi, Ella Pyhältö muistelee.

Paluu rakkaan harrastuksen pariin

Helli Kupiainen kertoo tulleensa Alavuden lausuntaryhmään vajaa kymmenen vuotta sitten. Hän rohkaistui ja herätti eloon lapsuuden ja nuoruuden aikaisen harrastuksensa.

- Pieni kynnys oli lähteä mukaan, mutta runoihin syntynyt kiintymys ja mielenkiinto oli niin suurta, että ne korvasivat ujouden ja pienen jännityksen. Olen nauttinut tästä todella paljon. Olen saanut olla erilaisten runojen kanssa mukana mitä erilaisimmissa tilaisuuksissa ja tapahtumissa, Helli Kupiainen kiittää.

Kukolle vastaus

Anja Salokangas on Alavuden lausujien perustajajäseniä. Hän saa tiistai-illan harjoituksissa tulkita Alavuden "oman murrerunoilijan" Arto Juurakon tekstejä. Koko ryhmä on mieltynyt Juurakon teksteihin ja murreteksteihin yleensäkin.

Illan päätteeksi Anja tulkitsee Immi Hellénin Aamukahvin ääressä -runon kanan roolin ja vastaa kukon tiedusteluun kahvitilkan maistumisesta:

"Ah, se on aivan liian kuumaa, kieltäni polttaa, päätäni huumaa".

Tilaa Ylen uutiskirjeitä!

Saat Ylen parhaat sisällöt suoraan sähköpostiisi!
Siirry tilaamaan

# data[].attributes.attachment_link.title
Lausunta kiehtoo jälleen - "Tohtii ihmisten edessä aukaista suunsa"

# data[].attributes.attachment_link.description
Lausuntataide ei elä Suomessa kulta-aikaansa, mutta se tekee vahvasti uutta tuloaan. Runon tulkiksi ryhtyvät niin harrastajat kuin ammattilaisetkin. Kauniina tiistai-iltana Tauno Luuri on jälleen kerran lähtenyt harrastuksensa pariin. Alavuden lausujissa runo jos toinenkin saa Taunolta tulkinnan. Ohjelmistosta löytyy niin vanhaa, modernia, vakavaa, isänmaallista kuin iloista ja leikittelevää runoa.

# data[].attributes.body
Käytännön harjoitteita!
klikkaa kuvaa niin saat sen suuremmaksi!

# data[].attributes.body
Steppaava taskulamppu on minun ja Merja Pennasen muutama vuosi sitten Kansalaisfoorumin julkaisuna tuottama kirja lausujien tarpeisiin. Sitä saa vielä esim Kansalaisfoorumin sivuilta tilattua, muutamasta muustakin paikasta kyllä. Siinä on tiivistettynä kaikki mitä lausunnasta tiedän :)
https://kansalaisfoorumi.fi/julkaisu/steppaava-taskulamppu/

# data[].attributes.body
Tässä pohdintaa ja vinkkejä lausujille :)

# data[].attributes.body
Tuossa pohdintavideossa tulikin jo aika monta asiaa, joita kannattaa meditoida kun on runouden ja sen esittämisen kanssa tekemisissä. Tässä vielä muutamia perusasioita. Kommentit ja kysymykset tervetulleita!

- Runo on tehty luettavaksi mutta kun puhut sitä ääneen yleisölle, siitä tulee näyttämötaidetta
- Katsojan kokemukselle oikea ihminen näyttämöllä koko olemuksineen on vähintään yhtä tärkeä ellei tärkeämpikin kuin runoteksti: havainnoimme ja luemme esiintyjän kehoa ja ääntä enemmän ja tarkemmin kuin sanoja ja niiden sisältöä
- Kaikki mitä näyttämöllä on aistittavissa on katsojalle osa esitystä. Jos siis niistät nenäsi koska sinulla on nuha, nuha tarttuu myös "näyttämöhahmoosi" eli siitä tulee osa esitystä. Tämä ei haittaa! Kunhan olet tietoinen siitä että kaikki mikä näkyy ja kuuluu luetaan osaksi esitystä. Näyttämö on sellainen paikka, jossa kaikki on merkityksellistä. Vaikka pöydälle unohtunut kahvimuki.
- Ei ole mitään oikeaa tapaa esittää. On monia erilaisia tyylejä rakentaa esityskokonaisuus, ja ilmaisun sävyjä ja muotoja on yhtä montaa lajia kuin esittäjiä. Toiset ovat fyysisempiä, toiset pelkistetympiä jne. Parasta tietysti olisi jos jokainen esiintyjä voisi olla halutessaan millainen vain - hetkessä fyysinen, seuraavassa pelkistetty! Siksi harjoittelemme! Omia vahvuuksia kannattaa hyödyntää, mutta hyvä on muistaa että omat heikkoudetkin voi muuttaa hyödyksi. Tähän tarvitsee usein toki ohjaajan apua koska on vaikea tietää itse, mitkä ovat omat heikkoudet ja vahvuudet esittäjänä.