# data[].attributes.body
Do města Hammeln které trápí přemnožení se krys je pozván mladý muž beze jména. Krysař. Slíbí jim, že za 100 rýnských město krys zbaví pomocí kouzelné píšťaly.První noc, se v jednom domě seznámí s mladou dívkou Agnes, která mu učaruje natolik, že pocítí to, co ještě nikdy k nikomu necítil.Zamilují se do sebe i přesto, že Agnes měla milence. Krysař zbaví město krys pomocí tichounké hry na svou magickou píšťalu, kdy vláká krysy do propasti na hoře Koppel. Nyní ale radní odmítají vyplatit odměnu, protože teď, kdy je bezprostřední nebezpečí zažehnáno, se jim suma zdá přemrštěná. Krysař se dovídá, že Agnes čeká dítě se svým milencem. Je pokoušen ďáblem, kterému ale přes všechno jeho naléhání nakonec odolá. Zklamaný krysař Agnes opouští, v nitru duše je ale schopen a připraven odpustit jí, protože láska, kterou k ní cítí, je nesmírně silná a mocná. Nicméně nešťastná Agnes ze žalu spáchá sebevraždu skokem do rozvodněné řeky. Zlomený krysař se rozhodne skoncovat se svým životem stejně jako s životy všech ostatních obyvatel Hammelnu, protože je znechucený poměry, které mezi lidmi panují a chce se jim pomstít. Naplno zaduje na svou píšťalu a omámený dav ho následuje k hoře Koppel a do propasti. Zachrání se jen rybář Jörgen, který chápe věci s jednodenním zpožděním, a nemluvně, symbol nového života a čistoty.

# data[].attributes.body
Když Agustina Bazterrica v roce 2017 zvítězila se svojí mrazivou dystopií v prestižní literární soutěži Clarín, jistě netušila, že se děj její knihy zanedlouho částečně stane skutečností, a její román tak získá na aktuálnosti a naléhavosti. Svět se nevratně změní ve chvíli, kdy se objeví smrtící virus, který přenášejí zvířata: od divoce žijících po domácí mazlíčky, všechna musí být utracena a jejich maso už se dál nesmí jíst. Vlády čelí situaci drastickým způsobem: uzákoní chov, porážku a konzumaci lidí. Kanibalismus se stane součástí každodenní reality a společnost je rozdělena na dvě skupiny: na ty, kteří maso jedí, a ty, jejichž maso je konzumováno. Marcose Teja, provozního ředitele v mrazírnách Krieg, opustila po smrti malého synka manželka a on žije jen prací, kterou nenávidí a dál ji dělá jen proto, aby mohl svému otci trpícímu stařeckou demencí hradit pobyt v luxusním geriatrickém centru. V den, kdy dostane darem mladou ženu, „samici“ určenou na chov pro maso, se jeho mysl vydá na nebezpečnou cestu, která ho temnými zákrutami dovede až do situace, jež je těžko představitelná i pro členy společnosti tak zvrácené, jako je ta, v níž je nucen žít. Dá se vůbec hovořit o nějaké lidskosti, když musí být zemřelí zpopelněni, aby nebyli snědeni? Kým je vlastně ten druhý, jsme-li tím, co jíme?

# data[].attributes.body
Děj tohoto jediného ze čtyř Havlíčkových dokončených románů, k němuž se v době své zralosti vrátil a přepracoval ho, se odehrává na přelomu 19. a 20. století v autorově rodné Jilemnici.
Hlavní hrdinkou je pošetilá, ošklivá, nevkusná, svérázná, tvrdohlavá, ale také romantická, dobrosrdečná a stále toužící po lásce, Štěpka Kiliánová, dcera bohaté Anny a stavitele Kiliána. Vše začíná v době, kdy byla Štěpka ještě malá a hrála si na rodinném statku Vejrychovsku se svými staršími bratranci Janem a Pavlem. Postupem času se z nich stali dospělí mladí lidé, Štěpka začala hrát v divadelním souboru (měla obrovský talent), chystala si výbavu a toužila po lásce, dítěti a hodném muži. Čekala na pravou romantickou lásku, ale ta se ne a ne objevit. Když už ve svých třiceti letech skoro přestala doufat, že se ještě kdy vdá, přišel jí požádat o ruku právě její starší bratranec Pavel Malina, v té době již hejtman. Štěpka si sňatek s Pavlem obhájila i před rodiči, kteří jí to nechtěli dovolit, protože věděli, že se z Pavla na vojně stal opilec, hazardér a flamendr. Byla to všechno pravda, ale Štěpka si to kvůli touze po lásce a dítěti nechtěla přiznat. Po svatbě se oba novomanželé přestěhovali do nové vily na Vejrychovsku a po měsíci manželství, kdy se Pavel své ženy ani nedotknul, jí řekl, že si ji vzal pouze pro její bohaté věno, aby mohl splatit dluhy, kterými bylo Vejrychovsko po jeho vojenské kariéře zatíženo. Ze Štěpčinýho muže se po pár letech stal pomalu umírající mrzák, byl luetik – v mládí prodělal syfilis – a teď se dostavila druhá fáze této nemoci. Změnil se v opravdovou stvůru, byl zlý, pil a tyranizoval obětavou Štěpku, která se ještě s Janem starala o statek a polnosti. Když už byla situace neúnosná, odvezl Jan svého bratra do ústavu, aby své švagrové ulehčil. Pavel v ústavu docela ztratil paměť, zešílel a už ani svou ženu nepoznával. Po několika měsících zemřel a Štěpka měla po jeho smrti pocit, že je na světě zbytečná, zůstala přeci sama, dítěte se nedočkala, ... Vrátila se jí však chuť žít, pracovat a cítila se být mladou. Začala znovu doufat, že se jí jednou přeci jen dostane skutečné lásky a štěstí, po kterých tolik toužila.