# data[].attributes.attachment_link.readable_text
הצעיר בן ה-18 שיתף בפייסבוק על חוויה קשה שעבר בנסיעת אוטובוס בשל התסמונת שגורמת לו להשמיע קולות לא רצוניים * בריאיון לדנה ויס מספר אביתר על ההתמודדות היומיומית עם הטורט ועל הרצון שהסביבה תקבל אותו כמו שהוא * ״מקווה שמשהו ישתנה, אבל לא חושב שזה יקרה, רק רוצה לנסוע בשקט באוטובוס״

דנה ויס | חדשות סוף השבוע

אביתר לרנר בן ה-18 וחצי שיתף בפייסבוק את החוויה שעבר בנסיעה באוטובוס לפני מספר שבועות. לרנר שמתמודד עם תסמונת טורט רגיל למבטים, לחוסר ההבנה ולחוסר הקבלה של הסביבה. אבל בנסיעה הזו היה משהו שונה, הוא הרגיש כי הוא לא יכול להכיל יותר, ושיתף. הפוסט הפך ויראלי, וכעת אביתר מרגיש כי הוא מכן לספר עוד על ההתמודדות עם התסמונת.

״תמיד התביישתי לדבר על מה שאני מתמודד איתו כל יום, אבל היום אני מרגיש שאני חייב לשתף ולחשוף קצת ממה שאני מתמודד איתו. למי שיודע ולמי שלא אני מתמודד עם תסמונת טורט, אצלי זה מתבטא בקולות חזקים שיכולים להישמע כמו נביחות ואי אפשר לשלוט עליהם גם אם אני מנסה הכי חזק.
היום עליתי על אוטובוס מתל אביב לצפון, ידעתי שהולך להיות לי קשה. אוטובוס מלא אנשים וילד אחד שעושה קולות, נשמע מטופש אבל בשבילי בזו הייתה התמודדות לכל דבר. איך שעליתי על האוטובוס ביקשתי מהנהג את המיקרופון כדי שאוכל לעדכן את כל הנוסעים שלא ייבהלו או לא יבינו מה אני רוצה מהם. לאחר ההסבר הלכתי לשבת מאחורה ולידי התיישבו חבורה של נערים ונערות. הנסיעה התחילה ואיתה התחילו הפרצופים ועיקומי הפנים״, כתב אביתר בפייסבוק

״אף פעם לא באמת שיתפתי אנשים במה שאני עובר״ | צילום: חדשות 12

״זה לא פעם ראשונה שקורה משהו כזה, אבל ברמה כזו זה היה ׳פיק׳״, מספר אביתר בשיחה עם דנה ויס וחוזר לאותו אירוע טראומתי. ״כבר בנסיעה עלה לי לראש הרעיון לכתוב את זה (הפוסט), לפוצץ את זה, כי אף פעם לא באמת שיתפתי אנשים במה שאני עובר. יודעים שיש לי טורט אבל זה בא בהרבה צורות. אז החלטתי שאני רוצה כן לתת לזה קצת מודעות כי עברתי אירוע שהיה לי ממש קשה להתמודד איתו, אבל לא חשבתי שזה יהיה ככה ויראלי, הופתעתי מכמות התגובות״.

אביתר מספר כי התסמונת התחילה להתבטא אצלו בעוצמה בגיל 11 או 12, ״אני רק זוכר שבהתחלה זה התחיל לי כמו צווחות קטנות. עד אז היו לי קצת קריצות בעיניים, משהו מינורי שלא הפריע לי. ברגע שהתחילו הקולות חברים פחות מקבלים, צריך להתחיל להסביר לאנשים או שהם מעקמים את הפנים. אז אתה מביא את אמא להרצות בכיתה שלבן שלה יש טורט״.

״כיום זה קשוח ללכת לקמפוס, זה לא קל, יש לי עכשיו טיקים מאוד חזקים וזה יכול מאוד להפריע בשיעורים״, אומר אביתר, ״אני מרגיש עם עצמי לא נעים, המורה צריך להרים את הקול. אז לפעמים אני מעדיף פשוט לא לצאת, ויש ימים שאני מעדיף להישאר בבית כדי למנוע מעצמי את כל הטירוף הזה אם אפשר לקרוא לזה ככה״.

״היה לי אפס ביטחון עצמי, וזה משפיע לרעה על התסמונת - זה נותן לטורט יותר מקום״

בריאיון משתף אביתר על החיים עם התסמונת | צילום: חדשות 12

אך לא תמיד זה היה המצב, כשתסמונת רק התחילה להתבטא אצלו, עוד בימים שלמד במסגרת הקיבוצית, הרגיש אביתר שהוא מוקף בסביבה עוטפת שמכילה את הטורט. השינוי לדבריו התחיל כשעבר לחטיבה: ״ברגע שעליתי לכיתה ז׳ התחילה ההתמודדות. בימים הראשונים זה היה לבוא לבית הספר בוכה, לא לבוא לבית ספר בכלל או לבוא עם ההורים כדי שיתמכו בי. היה לי אפס ביטחון עצמי, וזה משפיע לרעה על הטורט - זה נותן לו יותר מקום״.

״אתה מתייבש בעצמך בגללו (הטורט) וזה גורם לו להתגבר״, הוא מסביר. ״זה היה גיל מאוד קשה, לא יודעים לקבל את השונה. מבחינה חיצונית אומרים ׳הוא נראה נורמלי׳ אבל ברגע שאני עושה את הקולות האלה תופסים אותי כאילו אני איזה חייזר, חושבים שזו בעיה נפשית״. אך טורט היא בעיה נוירולוגית ובלתי ניתנת לשליטה. ״זה נתפס כהפרעה נפשית כאילו אתה משוגע, חושבים שאתה לא שולט בזה, וכשאתה מסביר את זה אומרים ׳בעיה שלך תנסה לשלוט בזה אז׳ ואי אפשר. אני יכול לנסות לאפק את הקולות אבל אתה אחרי זה ׳חוטף׳ על זה ומגיע התקף הרבה יותר אגרסיבי - כאילו כל מה שאגרת מתפרץ בבית״.

״כל פעם שאני יוצא מהבית אני מכין עצמי נפשית״

״תמיד הרגשתי רע שאני מונע מעצמי הרבה דברים, להכיר אנשים חדשים - אתה נעצר״, אביתר משתף, ״יש הרבה תסכול וכעס, אתה שואל ׳למה זה קורה לי׳, יש הרבה רחמים עצמיים וכלום לא עוזר״. בשלב מסוים לומדים לחיות עם התסמונת והטיקים, הוא אומר, מתרגלים לדבריו. ״אתה רגיל לפרצופים, לאנשים שמחקים אותך, זה נהיה חלק מהיום יום לסובב ראשים, אבל לא במובן הטוב. בכל מקום ציבורי שאני מגיע אליו או כל מקום חדש שיש בו אנשים שלא מכירים אותי, זה שאני לא מרגיש בנוח מגביר את הטורט אוטומטית. כל פעם שאני יוצא מהבית אני צריך להכין את עצמי נפשית״.

״יותר קל להתמודד עם הקולות של עצמי מאשר עם התגובות של אחרים״

״אין לי מקום שאני מרגיש בו לגמרי בנוח חוץ מהחדר שלי בבית. גם אם אתה רוצה לברוח לים להיות לבד בשקט , יש שם אנשים והם יגיבו אליך. רק לבד בחדר אף אחד לא שופט ורק המשפחה נמצאת״, הוא מספר. ״ישבתי ככה בבית ארבע שנים, יותר קל להתמודד עם הקולות של עצמי מאשר עם התגובות של אחרים. עם הזמן הטורט נחלש ורק ככה התחלתי לקבל את עצמי. הרשתי לעצמי יותר לנסות להיפתח ולנסות להכיר אנשים חדשים, להתחיל עם בנות - כל הדברים שמאוד פחדתי לעשות. עברתי גם בית ספר למסגרת שתמכה בי. ברגע שאתה מרגיש יותר בנוח עם אנשים אז הטורט פוחת״.
״אמרתי לעצמי ׳טוב נו אתה רגיל לזה׳ וניסיתי שלא להתייחס, לאחר כמה דקות היה התחילו לצלם אותי לאינסטגרם שלהם ואמרו לי ׳תנבח ילד, תנבח׳. הם פתחו קבוצה בוואטסאפ והתחילו לכתוב: ׳עדיף שיחליפו אותו בכלב, על הקולות הוא לא שולט ואני גם לא אשלוט על הכאפות שהוא הולך לקבל עוד מעט׳.ישר צלצלתי בפעמון בשביל לרדת - רק לרדת מהאוטובוס כי אני פשוט לא יכול יותר. ירדתי רחוק בטירוף מהבית והתקשרתי לאמא בוכה בשביל שתבוא לקחת אותי כי אני לא הצלחתי להתמודד עד הבית״, שיתף אביתר בפוסט.
״האוטובוס התמלא ואיתו התגברו הקולות״

כשהוא חוזר לאותו יום, לאותה נסיעה באוטובוס שגרמה לו לשתף הוא מספר: ״כל יום אני חווה עוד ועוד מקרים וכבר לא יכולתי להכיל, המקרה הזה היה יותר קיצוני. חיכיתי לאוטובוס וכבר בתחנה היה לי הרבה טיקים וידעתי שאני הולך להגיע למצב פחות נעים והתלבטתי עם עצמי אם אני הולך לעלות או לא לעלות. אמרתי לעמי לנסות מקסימום אני ארד בדרך והסתדר משם עם טרמפים או כל פעם לעלות על אוטובוס אחר לקצת זמן. לא יודע מה עבר לי בראש אבל אמרתי לאלתר - המוח עובד כל הזמן״.

אביתר משחזר את התקרית באוטובוס | צילום: חדשות 12

״אני משתדל להתיישב איפה שיש פחות אנשים״, מספר אביתר על הדרך שלו לנסות להימנע מהיתקלויות לא נעימות. ״התחילה הנסיעה יחסית בסדר, בהתחלה זה (הטורט) היה כמו גיהוק וחשבתי שאנשים לא ישימו לב ושיהיה בסדר. האוטובוס התחיל להתמלא והתחילו לי הקולות בגלל הלחץ שאנשים יושבים לידי ולא יבינו מה קורה״.

״אז הלכתי לנהג ופתחתי את המיקרופון ואמרתי ׳שלום אני אביתר יש לי תסמונת טורט והקולות שאני עושה לא נשלטים׳. חזרתי לשבת ואז התחיל כל המקרה עם החבורה של הילדים. התחילו הפרצופים והצחוקים והקנטות״ הוא משחזר. ״אחת מהן התיישבה לידי וראיתי שהיא שלחה לחברה שלה ׳יושב לידי ילד שעושה קולות׳. החברה ענתה לה ׳כנראה יש לו טורט, ושזה לא נשלט׳ אז היא כתבה לה בחזרה: ׳וואלה, אז גם הכאפות שלי אליו לא יהיו נשלטות׳״.

״הרגשתי שאני מקבל התקף חרדה, שאני חייב לרדת מהאוטובוס״

עוד הוא מספר כי חבורת הנערים שישבה לידו שוחחו עליו בקבוצת וואטסאפ בה הם כינו אותו בשלל שמות גנאי. ״אפילו לא אמרתי להם להפסיק״, נזכר אביתר, ״הייתי כל כך מובך ומושפל שפשוט ישבתי שם ושמתי שירים על הכי חזק כדי לא לשמוע אותם. ניסיתי להתעלם. לא האמנתי שאנשים יכולים להגיע לכזו רמה. אף אחד לא התייחס. רוב האנשים מתעלמים מדברים כאלה וזה עצוב. זה נמשך ככה שעה. הרגשתי שאני עומד לקבל התקף חרדה, שאני חייב לרדת מהאוטובוס לנשום אוויר. לא יודע להסביר מה עבר עליי אבל זה הרגיש כאילו אני אתעלל בעצמי אם אני אמשיך עוד״.

״אני רוצה לעלות על אוטובוס ושכולם ידעו מה זה טורט, שהנסיעה תעבור חלק ובלי פרצופים ובלי הערות - פשוט להרגיש כמו כל בן אדם שעולה על האוטובוס. בלי חרדה ממה שאנשים יחשבו או יפעלו״ אומר לבסוף אביתר ומקווה לעתיד יותר טוב ובטוח עבור אנשים עם שונות. ״לא נראה לי שהמצב ישתנה, אני מקווה שזה (הפוסט) ייתן איזה אפקט, אבל לטווח רחוק אני לא רואה את זה משתנה. מרגיש לי שלעולם לא יקבלו את זה עד הסוף, אבל בכל זאת אני מנסה לשנות - בשביל שנסיעה אחת אולי תעבור בשקט״.
״תהיו אנושיים, יש עוד כמוני מלא שמתמודדים עם טורט או עם בעיות אחרות והיה חשוב לי לספר מה חוויתי, שאולי בפעם הבאה כשתראו בן אדם שעושה דברים לא רצויים תחשבו פעמיים לפני שאתם בוחרים לצחוק עליו. אז בפעם הבאה שאני יושב לידם באוטובוס, אפילו תבואות לשאול אותי אם הכל בסדר או מה הקולות האלה כדי שאוכל להסביר לכם ממה זה נובע ושאני לא יכול לשלוט על זה״.מצאתם טעות לשון?

# data[].attributes.attachment_link.title
N12 - אביתר לרנר שהושפל באוטובוס בגלל תסמונת טורט מדבר

# data[].attributes.attachment_link.description
דנה ויס | חדשות סוף השבוע אביתר לרנר בן ה-18 וחצי שיתף בפייסבוק את החוויה שעבר בנסיעה באוטובוס לפני מספר שבועות. לרנר שמתמודד עם תסמונת טורט רגיל למבטים, לחוסר ההבנה ולחוסר הקבלה של הסביבה. אבל בנסיעה הזו היה משהו שונה, הוא הרגיש כי הוא לא יכול להכיל יותר, ושיתף.

# data[].attributes.attachment_link.title
- דר בריחה ליום השיוויון לאנשים עם מוגבלויות- על יסודי

# data[].attributes.attachment_link.title
שווים - סדרת כתבות על ההתמודדות של אנשים עם מוגבלות בישראל - פרק 1

# data[].attributes.body
מסר אישי מיונתן ניר אליכם ❤️
ביום שבת הקרוב, 3.12, מציינים בכל העולם את יום המודעות הבינלאומי לזכויות אנשים עם מוגבלות, וזו סיבה טובה להקרנה מיוחדת של הסרט ״אח שלי גיבור״ (אותה נקיים ביום ראשון 4.12).

מאז שהסרט "אח שלי גיבור" יצא, הקרנו אותו פעמים רבות בבתי ספר - פנים אל פנים או בזום.
בתחילת כל הקרנה, אני נוהג לבקש שכל מי שיודע מה זה תסמונת דאון יצביע. בדרך כלל כ-20-30 אחוזים מהתלמידים מרימים ידיים.
כשאני שואל מי מתוכם מרגיש שהוא באמת מכיר תסמונת דאון ולא רק שמע על זה איפה שהוא, ידיים ספורות נותרות באוויר.
מאחר שכבר הקרנו את הסרט בפני יותר מ-250,000 תלמידים ותלמידות בחמש השנים האחרונות, אני חושב שזה יהיה נכון לומר, שלפחות 200,000 אנשים צעירים בישראל, נחשפו לראשונה בחייהם לתסמונת דאון דרך העיניים האוהבות של ״אח שלי גיבור״.
בסוף הסרט, כשאני שואל מה לדעתם אפשר ללמוד מאנשים עם תסמונת דאון, המון אצבעות מונפות לאוויר והם אומרים: כנות, יושר, אופטימיות, הכרת הטוב, אי-שיפוטיות, נוכחות ברגע, אהבת חינם ועוד.
עבורנו זו עדות נוספת, לכוחו של הקולנוע התיעודי לעצב תודעה, לשנות מציאות ולהפוך את החברה שלנו לטובה ובריאה יותר.
ואני רוצה להודות לכל חברי וחברות הקבוצה שהרשו לנו לספר את סיפורם וכמובן לצוות הנפלא שעבד ועדיין עובד איתי ולכל מי שתמך במיזם הקולנועי/חינוכי הזה לאורך השנים.

ביום ראשון הבא - 4.12 נערוך הקרנה פתוחה אונליין של הסרט.
בשעה 20:00 - הקרנה אונליין | 21:30 - מפגש זום איתי.
אני מזמין אתכם לערוך צפייה משפחתית ולהצטרף אלינו לערב ערכי שיחמם לכם את הלב.
*ההרשמה פתוחה לקהל הרחב - התשלום אופציונלי ובהתאם למידת היכולת.
הסרט וגם הקלטת המפגש יהיו זמינים למספר ימים.

כל הפרטים וההרשמה כאן:
https://www.yonatannir.com/mhb

אנא עזרו לנו להפיץ את המסר ❤️

# data[].attributes.attachment_link.title
הקרנה מיוחדת - אח שלי גיבור | יונתן ניר

# data[].attributes.attachment_link.description
צעירים ישראלים עם תסמונת דאון יוצאים עם אחיהם ואחיותיהם לטיול תרמילאים בצפון הודו. כל אחד מזוגות האחים נושא עימו מהבית קונפליקט לא פתור.
המסע המאתגר מציף זכרונות ילדות, חושף את הקשיים אבל גם את רגעי הקסם שמביא איתו אח מיוחד לתא המשפחתי.
על רקע נופי ההימלאיה הקסומים, בליווי מוזיקה מקורית של אהוד בנאי…

# data[].attributes.attachment_link.title
שווים - סדרת כתבות על ההתמודדות של אנשים עם מוגבלות בישראל - פרק 2

# data[].attributes.attachment_link.title
שווים - סדרת כתבות על ההתמודדות של אנשים עם מוגבלות בישראל - פרק 3

# data[].attributes.attachment_link.title
שווים - סדרת כתבות על התמודדות אנשים עם מוגבלות בישראל - פרק 4

# data[].attributes.attachment_link.title
הפקת סרט - כנפיים של קרמבו - גלעד עדין

# data[].attributes.headline
היום הבין-לאומי לשוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות מצוין ב-3 בדצמבר מדי שנה ומוקדש להעלאת המודעות לקידום זכויותיהם של אנשים עם מוגבלות ולשילובם בחברה.

# data[].attributes.subject
היום הבין-לאומי לשוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות מצוין ב-3 בדצמבר מדי שנה ומוקדש להעלאת המודעות לקידום זכויותיהם של אנשים עם מוגבלות ולשילובם בחברה.

# data[].attributes.body
השנה (תשפ"ג) יצוין יום זה במוסדות החינוך במהלך שבוע, בתאריכים:4-9 בדצמבר 2022. מבקש מכל מחנכ/ת להקדיש לפחות שיעור אחד לטובת הנושא החשוב. לנוחיותכם/ן ריכזתי מערכים מומלצים בלוח פאדלט זה.
הנושא שנבחר השנה לשים עליו זרקור הוא: נגישות במרחב הציבורי.

יום השוויון הבין-לאומי לאנשים עם מוגבלות מזמן לנו הזדמנות פז לפתח אצל הילדים את הכישורים הבין-אישיים, את היכולת לקבל את האחר, להכיל את השונה ולגלות אמפתיה.
בהצלחה, יוסי בן סימון- רכז זה"ב

# data[].attributes.headline
בישראל חיים כ-1,700,000 איש עם מוגבלות, כ-270,000 מהם תלמידים עם מוגבלות. מוגבלות יכולה להיות פיזית, נפשית או שכלית לרבות קוגניטיבית, קבועה או זמנית, ובשלה מוגבל מהותית תפקודו של האדם. המונח 'נגישות' מוגדר בחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, התשנ"ח-1998 (תיקון מס' 2 תשס"ה-2005): "אפשרות הגעה למקום, תנועה והתמצאות בו, שימוש והנאה משירות, קבלת מידע הניתן או המופק במסגרת מקום או שירות או בקשר אליהם, שימוש במתקניהם והשתתפות בתכניות ובפעילויות המתקיימות בהם, והכול באופן שוויוני, מכובד, עצמאי ובטיחותי". החוק קובע את החובה להנגיש לאנשים עם כל סוגי המוגבלויות כל מקום שניתן בו שירות לציבור ובכלל זה אתרי אינטרנט. משרדי ממשלה, בתי משפט, בתי עסק כמו בתי קולנוע ומסעדות, פארקים ובתי מלון, בתי ספר, מופעים וכדומה – חייבים להנגיש את השירות שניתן בהם למבנים, לתשתיות ולסביבת הבניין. על החברה לשלב בתוכה אדם עם מוגבלות כשווה בין שווים ולהבטיח לו שוויון הזדמנויות.נגישות במערכת החינוך

# data[].attributes.subject
בישראל חיים כ-1,700,000 איש עם מוגבלות, כ-270,000 מהם תלמידים עם מוגבלות. מוגבלות יכולה להיות פיזית, נפשית או שכלית לרבות קוגניטיבית, קבועה או זמנית, ובשלה מוגבל מהותית תפקודו של האדם. המונח 'נגישות' מוגדר בחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, התשנ"ח-1998 (תיקון מס' 2 תשס"ה-2005): "אפשרות הגעה למקום, תנועה והתמצאות בו, שימוש והנאה משירות, קבלת מידע הניתן או המופק במסגרת מקום או שירות או בקשר אליהם, שימוש במתקניהם והשתתפות בתכניות ובפעילויות המתקיימות בהם, והכול באופן שוויוני, מכובד, עצמאי ובטיחותי". החוק קובע את החובה להנגיש לאנשים עם כל סוגי המוגבלויות כל מקום שניתן בו שירות לציבור ובכלל זה אתרי אינטרנט. משרדי ממשלה, בתי משפט, בתי עסק כמו בתי קולנוע ומסעדות, פארקים ובתי מלון, בתי ספר, מופעים וכדומה – חייבים להנגיש את השירות שניתן בהם למבנים, לתשתיות ולסביבת הבניין. על החברה לשלב בתוכה אדם עם מוגבלות כשווה בין שווים ולהבטיח לו שוויון הזדמנויות.נגישות במערכת החינוך

# data[].attributes.headline
נגישות הלכה למעשה : עיר נגישה. כיתות י-יב

# data[].attributes.subject
נגישות הלכה למעשה : עיר נגישה. כיתות י-יב

# data[].attributes.headline
בואו נמחיז- מוגבלות פיזית ז-י

# data[].attributes.subject
בואו נמחיז- מוגבלות פיזית ז-י

# data[].attributes.headline
נגישות ורגישות כיתות ז-ט

# data[].attributes.subject
נגישות ורגישות כיתות ז-ט

# data[].attributes.headline
נגישות וזכויות ז-י

# data[].attributes.subject
נגישות וזכויות ז-י

# data[].attributes.headline
נגישות- חוק או המלצה? כיתות ז-ט

# data[].attributes.subject
נגישות- חוק או המלצה? כיתות ז-ט

# data[].attributes.headline
לפתוח את הלב להכיר מקרוב כיתות ז-ט

# data[].attributes.subject
לפתוח את הלב להכיר מקרוב כיתות ז-ט

# data[].attributes.headline
פסקל ברקוביץ' ואיתם ישראלי - שני אלופים עם מוגבלות

# data[].attributes.subject
פסקל ברקוביץ' ואיתם ישראלי - שני אלופים עם מוגבלות

# data[].attributes.attachment_link.title
פסקל ברקוביץ' ואיתם ישראלי - שני אלופים עם מוגבלות

# data[].attributes.attachment_link.title
הסיפור שלי עם בת אל פאפורה - מפגשים מעוררי השראה בהנחיית טל מוסרי

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
פורטל עובדי הוראה | מרחב פדגוגי

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
תיאור השידור

לקראת סיום הלימודים מתקרב הרגע בו כלל הצעירים וביניהם צעירים עם מוגבלויות, יכולים לבחור סוג של התנדבות לשירות משמעותי: שירות לאומי או התנדבות בצה"ל. בפאנל ייחודי זה נציג את האפשרויות העומדות בפניהם.

נושאים מרכזיים

מידע אודות הצו הראשון

שלבים בקבלת הפטור משירות צבאי

הליך ההתנדבות לצה"ל באופן עצמאי או באמצעות תכנית מלווה

מידע אודות השירות הלאומי אזרחי

משתתפי הפאנל

אל"מ יוסי מצליח, ראש מיט"ב.

גלית גבע, מנהלת השירות למשפחה קהילה ואומנה מינהל מוגבלויות במשרד העבודה הרווחה והשירותים החברתיים.

טובה בניאל, מנהלת שיקום במחוזות מרכז וצפון, מלווה תכניות צעירים ארצית במשרד הבריאות.

השידור מהווה חלק מסדרת שידורים להורים לילדים עם צרכים מיוחדים והוא מיועד גם לתלמידים ולצוותי חינוך.

# data[].attributes.attachment_link.title
התנדבות עם משמעות לצעירים עם צרכים מיוחדים

# data[].attributes.attachment_link.description
לקראת סיום הלימודים מתקרב הרגע בו כלל הצעירים וביניהם צעירים עם מוגבלויות, יכולים לבחור סוג של התנדבות לשירות משמעותי: שירות לאומי או התנדבות בצה"ל. בפאנל ייחודי זה נציג את האפשרויות העומדות בפניהם. מידע אודות הצו הראשון שלבים בקבלת הפטור משירות צבאי הליך ההתנדבות לצה"ל באופן עצמאי או באמצעות תכנית מלווה מידע אודות השירות הלאומי אזרחי אל"מ יוסי מצליח, ראש מיט"ב.

# data[].attributes.attachment_link.title
נגישות עם חיוך

# data[].attributes.attachment_link.description
עדי גולדשמידט, נער המתמודד עם מחלת דוּשֶׁן, יספר בהומור על התמודדותו עם המחלה. עדי ישתף אותנו כיצד החֶברה רואה אותו וכיצד היה רוצה שתראה אותו.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
פורטל עובדי הוראה | מרחב פדגוגי

# data[].attributes.attachment_link.title
השתלבות ונגישות באחריות כולנו

# data[].attributes.attachment_link.description
צפו באחיה קמארה, נציב שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, המתאר כיצד מתמודדים אנשים עם מוגבלות בחיי היום-יום למשל בעת נסיעה באוטובוס או צפייה בטלוויזיה.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
פורטל עובדי הוראה | מרחב פדגוגי

# data[].attributes.attachment_link.title
לגדול עם אח אוטיסט

# data[].attributes.attachment_link.description
השידור השידור לגדול עם אח אוטיסט מאיר את מקומם של גיבורי המשנה במשפחות מיוחדות – האחים המיוחדים שהם אחים לילדים עם צרכים מיוחדים.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
פורטל עובדי הוראה | מרחב פדגוגי

# data[].attributes.attachment_link.title
איך שורדים בהישרדות? התגברות על מגבלות

# data[].attributes.attachment_link.description
איך הופכים חיסרון ליתרון? חנוך בודין מספר על פציעתו הקשה במלחמת לבנון ואיך הצליח להתגבר על מוגבלותו ולהפוך לספורטאי אולימפי מצליח.

# data[].attributes.headline
מסר אישי מיונתן ניר אליכם ❤️ביום שבת הקרוב, 3.12, מציינים בכל העולם את יום המודעות הבינלאומי לזכויות אנשים עם מוגבלות, וזו סיבה טובה להקרנה מיוחדת של הסרט ״אח שלי גיבור״ (אותה נקיים ביום ראשון 4.12).מאז שהסרט "אח שלי גיבור" יצא, הקרנו אותו פעמים רבות בבתי ספר - פנים אל פנים או בזום.בתחילת כל הקרנה, אני נוהג לבקש שכל מי שיודע מה זה תסמונת דאון יצביע. בדרך כלל כ-20-30 אחוזים מהתלמידים מרימים ידיים. כשאני שואל מי מתוכם מרגיש שהוא באמת מכיר תסמונת דאון ולא רק שמע על זה איפה שהוא, ידיים ספורות נותרות באוויר.מאחר שכבר הקרנו את הסרט בפני יותר מ-250,000 תלמידים ותלמידות בחמש השנים האחרונות, אני חושב שזה יהיה נכון לומר, שלפחות 200,000 אנשים צעירים בישראל, נחשפו לראשונה בחייהם לתסמונת דאון דרך העיניים האוהבות של ״אח שלי גיבור״.בסוף הסרט, כשאני שואל מה לדעתם אפשר ללמוד מאנשים עם תסמונת דאון, המון אצבעות מונפות לאוויר והם אומרים: כנות, יושר, אופטימיות, הכרת הטוב, אי-שיפוטיות, נוכחות ברגע, אהבת חינם ועוד. עבורנו זו עדות נוספת, לכוחו של הקולנוע התיעודי לעצב תודעה, לשנות מציאות ולהפוך את החברה שלנו לטובה ובריאה יותר.ואני רוצה להודות לכל חברי וחברות הקבוצה שהרשו לנו לספר את סיפורם וכמובן לצוות הנפלא שעבד ועדיין עובד איתי ולכל מי שתמך במיזם הקולנועי/חינוכי הזה לאורך השנים.ביום ראשון הבא - 4.12 נערוך הקרנה פתוחה אונליין של הסרט.בשעה 20:00 - הקרנה אונליין | 21:30 - מפגש זום איתי.אני מזמין אתכם לערוך צפייה משפחתית ולהצטרף אלינו לערב ערכי שיחמם לכם את הלב.*ההרשמה פתוחה לקהל הרחב - התשלום אופציונלי ובהתאם למידת היכולת.הסרט וגם הקלטת המפגש יהיו זמינים למספר ימים.כל הפרטים וההרשמה כאן:https://www.yonatannir.com/mhbאנא עזרו לנו להפיץ את המסר ❤️

# data[].attributes.subject
מסר אישי מיונתן ניר אליכם ❤️ביום שבת הקרוב, 3.12, מציינים בכל העולם את יום המודעות הבינלאומי לזכויות אנשים עם מוגבלות, וזו סיבה טובה להקרנה מיוחדת של הסרט ״אח שלי גיבור״ (אותה נקיים ביום ראשון 4.12).מאז שהסרט "אח שלי גיבור" יצא, הקרנו אותו פעמים רבות בבתי ספר - פנים אל פנים או בזום.בתחילת כל הקרנה, אני נוהג לבקש שכל מי שיודע מה זה תסמונת דאון יצביע. בדרך כלל כ-20-30 אחוזים מהתלמידים מרימים ידיים. כשאני שואל מי מתוכם מרגיש שהוא באמת מכיר תסמונת דאון ולא רק שמע על זה איפה שהוא, ידיים ספורות נותרות באוויר.מאחר שכבר הקרנו את הסרט בפני יותר מ-250,000 תלמידים ותלמידות בחמש השנים האחרונות, אני חושב שזה יהיה נכון לומר, שלפחות 200,000 אנשים צעירים בישראל, נחשפו לראשונה בחייהם לתסמונת דאון דרך העיניים האוהבות של ״אח שלי גיבור״.בסוף הסרט, כשאני שואל מה לדעתם אפשר ללמוד מאנשים עם תסמונת דאון, המון אצבעות מונפות לאוויר והם אומרים: כנות, יושר, אופטימיות, הכרת הטוב, אי-שיפוטיות, נוכחות ברגע, אהבת חינם ועוד. עבורנו זו עדות נוספת, לכוחו של הקולנוע התיעודי לעצב תודעה, לשנות מציאות ולהפוך את החברה שלנו לטובה ובריאה יותר.ואני רוצה להודות לכל חברי וחברות הקבוצה שהרשו לנו לספר את סיפורם וכמובן לצוות הנפלא שעבד ועדיין עובד איתי ולכל מי שתמך במיזם הקולנועי/חינוכי הזה לאורך השנים.ביום ראשון הבא - 4.12 נערוך הקרנה פתוחה אונליין של הסרט.בשעה 20:00 - הקרנה אונליין | 21:30 - מפגש זום איתי.אני מזמין אתכם לערוך צפייה משפחתית ולהצטרף אלינו לערב ערכי שיחמם לכם את הלב.*ההרשמה פתוחה לקהל הרחב - התשלום אופציונלי ובהתאם למידת היכולת.הסרט וגם הקלטת המפגש יהיו זמינים למספר ימים.כל הפרטים וההרשמה כאן:https://www.yonatannir.com/mhbאנא עזרו לנו להפיץ את המסר ❤️

# data[].attributes.body
מסר אישי מיונתן ניר אליכם ❤️
ביום שבת הקרוב, 3.12, מציינים בכל העולם את יום המודעות הבינלאומי לזכויות אנשים עם מוגבלות, וזו סיבה טובה להקרנה מיוחדת של הסרט ״אח שלי גיבור״ (אותה נקיים ביום ראשון 4.12).

מאז שהסרט "אח שלי גיבור" יצא, הקרנו אותו פעמים רבות בבתי ספר - פנים אל פנים או בזום.
בתחילת כל הקרנה, אני נוהג לבקש שכל מי שיודע מה זה תסמונת דאון יצביע. בדרך כלל כ-20-30 אחוזים מהתלמידים מרימים ידיים.
כשאני שואל מי מתוכם מרגיש שהוא באמת מכיר תסמונת דאון ולא רק שמע על זה איפה שהוא, ידיים ספורות נותרות באוויר.
מאחר שכבר הקרנו את הסרט בפני יותר מ-250,000 תלמידים ותלמידות בחמש השנים האחרונות, אני חושב שזה יהיה נכון לומר, שלפחות 200,000 אנשים צעירים בישראל, נחשפו לראשונה בחייהם לתסמונת דאון דרך העיניים האוהבות של ״אח שלי גיבור״.
בסוף הסרט, כשאני שואל מה לדעתם אפשר ללמוד מאנשים עם תסמונת דאון, המון אצבעות מונפות לאוויר והם אומרים: כנות, יושר, אופטימיות, הכרת הטוב, אי-שיפוטיות, נוכחות ברגע, אהבת חינם ועוד.
עבורנו זו עדות נוספת, לכוחו של הקולנוע התיעודי לעצב תודעה, לשנות מציאות ולהפוך את החברה שלנו לטובה ובריאה יותר.
ואני רוצה להודות לכל חברי וחברות הקבוצה שהרשו לנו לספר את סיפורם וכמובן לצוות הנפלא שעבד ועדיין עובד איתי ולכל מי שתמך במיזם הקולנועי/חינוכי הזה לאורך השנים.

ביום ראשון הבא - 4.12 נערוך הקרנה פתוחה אונליין של הסרט.
בשעה 20:00 - הקרנה אונליין | 21:30 - מפגש זום איתי.
אני מזמין אתכם לערוך צפייה משפחתית ולהצטרף אלינו לערב ערכי שיחמם לכם את הלב.
*ההרשמה פתוחה לקהל הרחב - התשלום אופציונלי ובהתאם למידת היכולת.
הסרט וגם הקלטת המפגש יהיו זמינים למספר ימים.

כל הפרטים וההרשמה כאן:
https://www.yonatannir.com/mhb

אנא עזרו לנו להפיץ את המסר ❤️

# data[].attributes.attachment_link.title
הקרנה מיוחדת - אח שלי גיבור | יונתן ניר

# data[].attributes.attachment_link.description
צעירים ישראלים עם תסמונת דאון יוצאים עם אחיהם ואחיותיהם לטיול תרמילאים בצפון הודו. כל אחד מזוגות האחים נושא עימו מהבית קונפליקט לא פתור.
המסע המאתגר מציף זכרונות ילדות, חושף את הקשיים אבל גם את רגעי הקסם שמביא איתו אח מיוחד לתא המשפחתי.
על רקע נופי ההימלאיה הקסומים, בליווי מוזיקה מקורית של אהוד בנאי…