# data[].attributes.body
G. Merķelis dzimis Lēdurgas luterāņu mācītāja Daniela Merķeļa un Ģertrūdes Elizabetes, dzimušas Brokhauzenas, ģimenē.

# data[].attributes.body
Pamatizglītību ieguva privātā lasīšanas skolā un Rīgas pilsētas bāreņu nama rakstu skolā (1776), turpināja mācības Rīgas Domskolā (1776–1782), kuru nepabeidza.

# data[].attributes.body
Izglītību ieguva pašmācības ceļā, īpaši 18. gs. 80. gados, tēva rentētajā Zādzenes muižā lasot viņa bibliotēkas grāmatas. Šajā laikā G. Merķelis apguva vairākas svešvalodas.

# data[].attributes.body
G. Merķelis bija apgaismības ideju pārstāvis. Ar saviem publicistiskajiem darbiem aicināja atcelt dzimtbūšanu Baltijā un sekmēja latviešu nacionālās atmodas kustības idejas.

# data[].attributes.body
1792. gadā G. Merķelis publicēja savu pirmo darbu – veltījuma dzejoli baronam Aderkasam dzimšanas dienā.

# data[].attributes.body
Pēc nepabeigtajām studijām 1797. gadā G. Merķelis īslaicīgi uzturējās Kopenhāgenā, kur strādāja par Dānijas finanšu ministra sekretāru, līdz 1806. gadam dzīvoja pārmaiņus Veimārā un Berlīnē, kur nodarbojās ar žurnālistiku, tulkošanu, literāro jaunradi.

# data[].attributes.body
1817. gadā viņš tika uzņemts Kurzemes Literatūras un mākslas biedrībā, bet 1841. gadā – Latviešu literārajā (draugu) biedrībā kā goda biedrs.

# data[].attributes.body
Jaunībā G. Merķelis sacerēja dzejoļus, piemēram, “Mēģinājumu dzejas mākslā” (Versuch über Dichtkunst, 1794).

# data[].attributes.body
Napoleona karu laikā G. Merķelis kļuva par vienu no neformāliem līderiem kampaņā pret Napoleonu, un viņa publicistiskajiem sacerējumiem bija svarīga nozīme vācu patriotisma veicināšanā.

# data[].attributes.body
1869. gadā par ziedojumiem Rīgas Latviešu biedrība Katlakalna kapos uzstādīja pieminekli G. Merķelim ar uzrakstu “No pateicīgiem latviešiem”.

# data[].attributes.body
G. Merķeļa darbi iespaidojuši A. Pumpura balādi “Imanta” (1874), eposu “Lāčplēsis” (1888), Sudrabu Edžus dzejojumu “Imanta un Aijita” (1884), Friča Brīvzemnieka balādi “Krīvu krīvs” (1885), Ādolfa Alunāna lugu “Mūsu senči” (1890), Raiņa nepabeigto lugu “Imanta” un citus darbus.

# data[].attributes.body
2019.gadā tika izveidota pastmarka veltīta Garlībam Merķelim.

# data[].attributes.body
G. Merķelis nerakstīja latviešu valodā, bet recenzēja latviešu literatūras darbus, kā arī organizēja bilingvālās vācu–latviešu grāmatas “Ciems, kur zeltu taisa” (1830) izdošanu.

# data[].attributes.body
1807. gadā G. Merķelis apprecējās un 1808. gadā iegādājās Depkina muižu Katlakalnā, kur dzīvoja līdz mūža beigām ar diviem pārtraukumiem – 1812. gadā, kad pēc Napoleona iebrukuma bēga uz Tērbatu, un 1816.–1817. gadā, kad uzturējās Berlīnē.

# data[].attributes.body
Pēc zemnieku brīvlaišanas Merķelis 1820. gadā publicēja Krievijas Impērijas ķeizaram Aleksandram I veltītu sacerējumu "Brīvie latvieši un igauņi". Par šo, kā arī citiem zemnieku brīvlaišanai veltītiem darbiem monarhs piešķīra autoram 300 sudraba rubļu lielu mūža pensiju.