# data[].attributes.body
I skal finde en vinkel. I vil gerne skrive om det franske skolesystem. Måske kan jeres vinkel være om man har det bedre i det franske skolesystem som er præget af forbud kontra det danske skolesystem som ikke er fyldt med forbud? Og om det er en god ide at efterligne det franske system?
mvh
Anne Sofie

# data[].attributes.attachment_link.title
Frankrig vil bekæmpe mobning i skoler med fængselsstraffe i op til 10 år

# data[].attributes.attachment_link.description
Frankrig vil efter flere tragedier gøre mobning i skoler til en kriminel handling, der kan udløse fængselsdom.

# data[].attributes.attachment_link.title
Frankrig vil bekæmpe mobning i skoler med fængselsstraf

# data[].attributes.attachment_link.description
Frankrig vil efter flere tragedier gøre mobning i skoler til en kriminel handling, der kan udløse fængselsdom.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Adskillige sager om mobning af skolelever, som er endt i tragedier, har skabt overskrifter i franske medier i år.

Franske politikere håber med et nyt lovforslag at kunne dæmme op for uvæsnet med at elever af deres skolekammerater bliver bagtalt, nedværdiget eller latterliggjort.

Ifølge lovforslaget skal mobning være en strafbar handling, der kan udløse op til tre års fængsel.

Et flertal i Nationalforsamlingen, der er det ene af to kamre i det franske parlament, har onsdag stemt for forslaget, som nu sendes videre til Senatet - det andet kammer.

Ifølge det franske nyhedsbureau AFP ventes lovforslaget også at få et flertal i Senatet. Loven kan i så fald træde i kraft i februar.

- Vi vil aldrig acceptere, at vores børns liv bliver ødelagt (på grund af mobning, red.), sagde uddannelsesminister Jean-Michel Blanquer under debatten.

Han betegner lovforslaget som "en måde at håndhæve republikkens værdier på."

Særlig grove tilfælde af mobning kan udløse en maksimumsstraf på tre års fængsel samt en bøde på op til 45.000 euro. Det svarer til cirka 335.000 kroner.

I sager, hvor et offer for mobning begår selvmord eller forsøger på det, kan straffen gå op til ti års fængsel ifølge forslaget.

Det fremgår ikke, hvor mindreårige skolemobbere, som bliver straffet, skal afsone.

I oktober tog en 14-årig pige i Alsace-regionen sit eget liv. Hun var blevet mobbet af klassekammerater, efter at hun havde fortalt, at hun var lesbisk.

I marts blev liget af en anden 14-årig pige fundet flydende i floden Seinen i Paris. Angiveligt blev hun angrebet og dræbt af to teenagere, som efterfølgende blev anholdt.

Forinden var hun blevet udsat for grov mobning fra andre elever, efter at fotografier af hende i undertøj blev stjålet fra hendes telefon.

Venstrefløjspolitikere, som er i opposition til Frankrigs regering, mener, at forslaget om at gøre mobning til en mulig kriminel handling er en "demagogisk overreaktion."

- Vi går ikke ind for at kriminalisere mindreårige og øge undertrykkelse, sagde Michele Victory, der er medlem af parlamentet for Socialistpartiet, forud for onsdagens debat i Nationalforsamlingen.

# data[].attributes.attachment_link.title
Frankrig vil bekæmpe mobning i skoler med fængselsstraf

# data[].attributes.attachment_link.description
Adskillige sager om mobning af skolelever, som er endt i tragedier, har skabt overskrifter i franske medier i år. Franske politikere håber med et nyt lovforslag at kunne dæmme op for uvæsnet med at elever af deres skolekammerater bliver bagtalt, nedværdiget eller latterliggjort.

# data[].attributes.attachment_link.title
I fængsel for at mobbe?! | Populære gaver fra gamle dage

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Der er frikvarter på en mellemskole i det landlige Bretagne.

Klynger af teenagere står og snakker. To 15-årige sidder og læser bøger. Andre spiller fodbold eller leger tagfat. En dreng laver armbøjninger.

Lyden af stemmer og fysisk aktivitet står i kontrast til de fleste andre franske skoler, hvor skolegårde og fællesområder kan være skræmmende tavse med elever, der har deres blikke fikseret på smartphone-skærme. Men i La Gautrais-skolen i landsbyen Plouasne kigger ingen på Instagram, Snapchat eller YouTube. Her er der indført totalforbud mod mobiltelefoner.

Bemærkelsesværdigt nok ser ingen ud til at savne dem.

"Jeg har en mobil, men jeg lader den blive hjemme og tænker ikke så tit på den," siger en 14-årig pige i cowboyjakke.

"Den er heller ikke det første, jeg kigger på, når jeg kommer hjem. Først spiser jeg en mellemmad, så snakker jeg med min mor, laver mine lektier. Først derefter ser jeg på min mobil, men for det meste kun, hvis jeg venter en vigtig besked."

To af hendes veninder ejer slet ikke mobiltefoner.

"Vi behøver dem faktisk ikke, vi kan bedre lide at tale sammen i virkeligheden. Vi sladrer med hinanden konstant - sikkert alt for meget. Men det er, fordi vi er rigtig gode veninder," siger en anden.

'Afgiftning'

For fire år siden forbød La Gautrais-skolen totalt mobiltelefoner for børn på hele skoleområdet - længe før præsident Emmanuel Macron gjorde samme politik for hele Frankrig til sit valgløfte i et forsøg på at 'afgifte' teenagere for tiltagende afhængighed af skærminteraktion.

Og Macron har holdt sit løfte.

Fra september forbydes brug af mobiltelefoner i hele landet og på alle klassetrin fra børnehaveklasse til 9. klasse.

Over 90 procent af de 12-17-årige franske børn menes at eje en mobiltelefon. I forvejen er det forbudt at have sin mobil fremme i klassen, men det har været op til de enkelte lærere, om eleverne måtte bruge deres mobiler i frikvarterer og spisepauser.

De 290 elever i Gautrais Mellemskole er 12 til 16 år gamle. De kommer fra de omkringliggende landsbyer i denne del af det bretonske bondeland. Siden forbuddet trådte i kraft, har lærerne bemærket en stærkt forøget social interaktion mellem børnene, en større empati og en større parathed til at lære, når timerne begynder.

Forbi er også den 'omstillingsirritation', der tidligere var udbredt, når eleverne efter endt frikvarter skulle skifte opmærksomhed fra aktiviteter på internettet til at fokusere på undervisning.

"Ingen telefonbrug i skolen betyder, at eleverne får fred fra at skulle følge med på de sociale medier. Flere børn fortæller os, at de er rigtig glade for ordningen," siger skoleleder Yves Koziel.

"På de sociale medier kan de sociale dynamikker accelerere, så der skabes en ekstrem forenkling af kliketilhørsforhold. Det kan give konflikter og ligefrem mobning. Vi befrier dem fra at skulle forholde sig til den verden, i al fald i den tid, de er hos os. Vi afskærer navlestrengen til de sociale medier, og det giver dem et kæmpe pusterum."

Koziel fryder sig over at se børn vende tilbage til "almindelige aktiviteter" som hyggesnak, brætspil, sport og hobbyer som dans og strik.

"Jeg er overbevist om, at børn er mere tilgængelige for social interaktion, når de bliver forpligtede til at tale med hinanden i virkeligheden," siger han.

Rimelige regler

At håndhæve forbuddet har vist sig lettere end formodet. Eleverne slukker for deres telefoner og efterlader dem i skoletasken. Antallet af årlige konfiskationer er mindre end ti.

"På de skoler, hvor jeg tidligere underviste, havde nogle elever deres mobil i penalhuset, så de kunne tjekke den jævnligt - nogle kunne også finde på at chatte i timen," siger engelsklærer Laura Floch.

"Her oplever vi slet ikke den slags problemer."

I marts tog Floch en gruppe 15-årige elever til London på en femdages tur, hvor de besøgte forskellige seværdigheder, herunder British Museum og Museum of London. Teenagerne måtte ikke bruge deres telefoner i dagens løb eller under udflugter, kun for at tage billeder af seværdigheder. Først om aftenen i deres fritid måtte de bruge dem.

"De accepterede reglerne som rimelige. Men samtidig så jeg andre grupper af skoleelever fra Frankrig på lignende ekskursioner på de samme museer, der bare sad på bænkene og stirrede på deres telefoner under hele museumsbesøget".

Anatole Desriac sidder sammen med sine venner i spisefrikvarteret. Selv om han for nylig, da han fyldte 15, fik sin første mobiltelefon, bakker han op om forbuddet, siger han.

"Når jeg er sammen med mine venner, foretrækker jeg en rigtig samtale," siger han.

"Hvis alle står med deres telefoner, snakker de om, hvad der sker på skærmen i stedet for at lytte til hinanden."

Han og hans venner bruger deres telefoner til at lytte til fransk rap på den ofte lange bustur. Hjemme spiller de lige så gerne Fortnite på PlayStation som de tilbringer tid på deres smartphone, men alle fortæller, at deres forældre sætter grænser for skærmtiden.

"Det er bare blevet en del af vores liv, at vi ved, hvordan vi skal holde brugen af smartphones nede på rimeligt niveau," siger Christian-Steven Kitoko, 16.

Desriacs mor, Nicole Lefeuvre, en bibliotekar, siger:

"Børn og forældre er ofte enige om, at det er en god ting ikke at bruge tid på sin telefon, når man er i skole. I forvejen kan det som forælder være svært nok at forhandle skærmtid med teenagere hjemme."

Selv har hun indført følgende regler for sine børn: Ingen telefon før man er 15 år, ingen telefoner i soveværelser, ingen skærmtid på torsdage, og i skoleferierne er der obligatoriske læsetider for bøger, tegneserier eller magasiner.

På legepladsen fortæller mange under 14 år, at deres største bekymring var at komme til at hærge eller ødelægge skærmen på deres telefon - de foretrækker derfor at efterlade dem hjemme i sikkerhed.

En 16-årig pige siger, at hun ikke har noget imod at holde sin telefon slukket, selvom hun føler sig knyttet til den.

"Jeg er nødt til at vide, at den er der. Jeg har den hele tiden i min jakkelomme og rører jævnlig ved den. Jeg føler mig lidt fortabt uden den."

Forfærdende tavshed

I Bourges i det centrale Frankrig har Jean-Claude Chevalier, skoleleder ved Littré Mellemskole med 600 elever, også indført et forbud mod telefonbrug i pauser og frikvarterer - han var forfærdet over, hvordan det var blevet i skolegården og på legepladserne.

"Jeg og mine lærere blev rystede over synet af hundredvis af børn, der samtidig sad limet til deres telefoner i frikvartererne. Ikke ét ord sagde de til hinanden," fortæller han.

"Resultatet var et tab af empati, for børn kan bruge et meget stærkere sprog på en skærm, end de ville bruge ansigt til ansigt."

Den frygt, nogle havde ved et forbud, har vist sig ubegrundet.

"Vi troede, at der ville blive flere slagsmål og ballade, men det har vist sig ikke at være tilfældet. Eleverne snakker mere, skolegården er et meget livligere sted," siger Chevalier.

"Vi frygtede også, at vi skulle ud i at konfiskere snesevis af telefoner om dagen, men faktisk er antallet af konfiskationer faldet. Og vi var bange for, at toiletterne hele tiden ville være optaget af børn, der skulle smugkigge på deres telefoner, men det er heller ikke sket."

"Hvad vi derimod har set er, at eleverne ser ud til at være langt mindre afhængige af telefoner."

# data[].attributes.attachment_link.title
Franske skoler har forbudt mobilen: "Vi behøver dem faktisk ikke"

# data[].attributes.attachment_link.description
Fra september er det slut med mobiltelefoner på alle franske skoler. Enkelte skoler har allerede haft stor succes med at forbyde mobiler i frikvarterer og spisepauser: Eleverne er mere sociale, mere empatiske, mere fysiske og mere koncentrerede i undervisningen .

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Nyheder24 | Seneste nyheder, krimi og underholdning

# data[].attributes.attachment_link.title
Ny lov skaber debat: Mobbere kan idømmes op til 10 års fængsel

# data[].attributes.body
https://www.alt.dk/artikler/mobning-michaela-blev-mobbet
erfaringskilde
--------------

-----------
I oktober tog en 14-årig fra Alsace-området livet af sig selv, fordi hun blev chikaneret efter at have fortalt sine klassekammerater, at hun var homoseksuel, ligesom man i december sidste år blev ramt af endnu et dødsfald i form af en trans-teenager, som kun er blevet identificeret som Fouad, der tog livet af sig selv, efter at være blevet "ydmyget" af skolens personale.

ekspertkilde
-------------
https://videnskab.dk/kultur-samfund/mobning-er-et-symptom-pa-social-angst

https://faktalink.dk/titelliste/mobn

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Michaela blev mobbet: "Jeg fik dagligt at vide, at jeg var grim og fed"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Nogle mennesker kan huske at være blevet mobbet i skolen. Andre kan intet huske, fordi de enten var mobberne eller dem, der så på. Journalist Marie Varming har besøgt sin tidligere skolekammerat Michaela Heller-Njor for at høre hendes fortælling og stille hende et vigtigt spørgsmål.

Har du ikke hørt, at man ikke skal rende med løs sladder? spørger kvinden på Facebooktråden.

Kort efter har en anden kvinde givet hende en tommelfinger opad.

Modtageren af spørgsmålet er 40-årige Michaela Heller-Njor, som jeg gik i gymnasiet med.

Jeg læste med på tråden i efteråret, da de diskuterede noget på vores årgangs lukkede Facebookgruppe, hvor tonen blev hårdere og hårdere mellem Michaela og hendes opponent. Skældsord, som ikke var særligt klædelige for kvinder i deres voksenliv.

Men det mindede mig meget om dengang, vi gik i gymnasiet, og jeg genkendte tonen og den person, tonen altid var rettet mod: Michaela.

- Hvorfor er vi ikke kommet videre, spurgte hun igen og igen ud i det forum, hvor en enkelt mobbede hende, en anden vendte tommelfingeren opad, og resten af os gemte os bag computerskærmen.

Jeg ved ikke, hvad de andre bag skærmene tænkte, men undervejs fik jeg det skidt med det opslag, og jeg overvejede at gå ind i tråden og sige "Stop nu, venner", men jeg havde simpelthen ikke lyst. I stedet skrev jeg en privat besked til Michaela, som jeg ikke havde haft kontakt til i 20 år:

Glem hende. Kram.

Der stod ikke ret meget andet, men jeg kunne mærke på Michaelas hurtige svar, at hun var glad for den ringe trøst, og sådan fik vi kontakt igen.
LÆS OGSÅ: 11 mødre viser deres strækmærker frem på Instagram
De sidste minder

Det er mandag morgen, da jeg ruller ind på en lille gårdsplads i Fensmark, tæt på hvor vi gik i skole sammen for snart 20 år siden. Michaela har sagt, at hun gerne vil stille op til interview og fortælle om mobningen - dengang som i dag.
Jeg har ransaget min erindring for minder om hende og dengang. Først og fremmest dukker mindet om en stor pige på forreste række op. Hun var ikke bare stor. Hun var også lærerbarn. Og hun sad ikke på første række af lyst, men fordi vi på midterste og bageste række ikke lod hende sidde der sammen med os.

Sidste gang jeg så hende var til hendes studenterfest. Vi skulle køre i vogn ud til hendes forældres hus, og hun var - ikke tilfældigt - den sidste på listen. Da vognen kom derud, var stort set alle stået af, fordi de ikke gad tage hjem til Michaela. Jeg kan huske, jeg tog med sammen med et par andre, fordi vi syntes, det var synd for hende og hendes forældre, hvis der ikke kom nogen. Vi var sejlende fulde, så hvad gjorde et par ekstra øl, tænkte jeg.

Siden den dag har jeg ikke set Michaela. Jeg ved fra Facebook, at hun ligesom jeg er blevet mor, har fået et hjem og taget en uddannelse.

Michaelas liv er børnene Siemen og Saga, hendes mand og deres fælles hjem: et håndværkertilbud på Sydsjælland.

Lærerens datter

Hun ligner ikke en, der bærer nag, da hun åbner døren, smiler, beklager rodet, brygger kaffe og genner hunden ud i haven. Hun ligner faktisk mest af alt sig selv. Vi tager udgangspunkt i debatten for et par måneder siden, hvor det gik op for mig, at Michaela stadig - 20 år efter vores skoletid - bliver mobbet af de samme mennesker, mens de samme mennesker ser til.

- Jeg var jo lærerens datter. For nogle børn er det en god ting, for andre er det ikke. For mig var det ikke en god ting, advarer Michaela forud for sin fortælling.

- Det startede på dag tre, kan jeg huske. Der var nogen, der afleverede et falsk kærestebrev til mig i skolen. Det skulle kun bruges til at grine af mig, og så kørte den ellers derfra, husker hun om sin skoletid.

Michaela var blevet mobbet allerede i de første år i folkeskolen, så flyttede hun skole og fik fred, men da hun startede i gymnasiet på samme skole, som jeg gik på, tog mobningen til igen.

- Det var alt fra at blive skubbet, peget af og grinet af. Jeg oplevede, hvordan alt kunne blive til et emne for mobning. Hvis jeg havde præcis den samme kjole som de andre piger, var der noget galt med kjolen. Den var for grim, for billig eller købt det forkerte sted.

Et af de mange minder om mobning var til skolekomedien, hvor Michaela havde fået to replikker. Under en af prøverne stod hun klar på scenen.

- Pludselig var der nogen, der hviskede i kulissen, at jeg var grim, dum, fed eller sådan noget. Jeg tabte tråden i et par sekunder, og mens jeg samlede mig, var der en af drengene i salen, der råbte op på scenen: "Du kan sgu da heller ikke finde ud af noget som helst".
LÆS OGSÅ: Måske er det okay at have (meget) lidt sex
Hvor var jeg?

På et tidspunkt var mobningen så slem, at Michaela oplevede, at selv lærerne gik med på den.

- Der var en tysklærer, som var slem. I skoleårets første time fik vi uddelt tyskbøger. I min bog havde nogen oversat hele teksten med blyant. Jeg gik i gang med at viske ud, men han misforstod mig og troede, at jeg var i gang med at skrive i bogen. Han hev mig op foran hele klassen, som i forvejen var i mod mig, og skældte mig ud, siger hun og tøver.

- Puh, jeg kan godt mærke, det trækker tårer det her, siger hun og tørrer øjnene.

- Jeg fik dagligt at vide, at jeg var grim og fed, og at jeg ikke havde de rigtige ting. Jeg var ikke klog nok, ikke god nok og ikke pæn nok. I dag ville det ikke røre mig, hvad andre synes om mit tøj, men når du hver dag mødes af folk, der hvisker "har du set...", når du går forbi, kan du til sidst ikke give slip på tankerne om, at du vitterligt ikke er god nok.

- Når de andre spurgte mig, hvorfor jeg overhovedet var i live, kunne jeg også godt selv komme i tvivl.

Indtil videre har Michaela ikke nævnt mig, og måske har jeg ret i min formodning om, at jeg ikke var en af dem, der mobbede. Men jeg har sagt til Michaela, at hun gerne må være ærlig, og det er hun.

- Jeg kan huske engang, jeg havde inviteret til fødselsdag, men halvdelen af klassen kom ikke. Jeg gik ud i køkkenet til min mor og var ked af det. Hun sagde, at jeg skulle fokusere på dem, der var kommet. Det har jeg båret med mig siden. Du var der også. Du havde en deodorant med til mig. Jeg pakkede den ikke ud med det samme, så du kiggede på mig og spurgte lidt spidst, om den ikke var god nok?

Jeg må indrømme, at jeg hverken kan huske fødselsdagen, deodoranten eller bemærkningen, og jeg kan da slet ikke genkende mig selv. Jeg kan ikke huske, at jeg selv spillede en rolle i mobningen, men jeg er åben for, at hun måske vil anklage mig for netop det i dag. Jeg er nødt til at tage mig sammen og spørge hende: Var jeg også med?

Hun smiler, kigger ned i sofaen og nikker.

- Ja, Marie, du pegede også fingre af mig, selv om du ikke var den værste. Men du kan nok ikke huske det, fordi det ikke gjorde ondt på dig. Mobning gør kun ondt på modtageren, forklarer hun.
LÆS OGSÅ: "At få fjernet mine børn er den største sorg i mit liv. Som jeg håndterede ved at tage flere stoffer"
I skudlinjen igen

For Michaela Heller-Njor stoppede mobningen ikke i skoletiden. For ti år siden kom Facebook ind i vores liv, og med den var mobberne pludselig tilbage og havde igen Michaela, som i dag er 40 år, i skudlinjen. Nogle gange var det sårende bemærkninger, som at hun løb med sladder. Andre gange var det bare en mur af tavshed på hendes opslag. Nogle få gange har mobningen været så langt inde i hendes privatliv, at hun er blevet såret og rasende.

- De begyndte at ramme mig via mine børn. Min søn var på et tidspunkt meget syg. En af pigerne, vi gik i klasse med, skrev til mig, at hun var bekymret, og at nogen burde tage sig af min families problemer. På et tidspunkt skrev hun endda, at det måske var mig, der gjorde mine børn syge, husker Michaela.

En anden situation var meget værre, for her tog en person - anonymt - affære og kontaktede myndighederne.

- Der var en jul, hvor vi sad om bordet og hyggede os. Normalt drikker jeg ikke, men den aften var humøret højt, og jeg havde fået et halvt glas rødvin. Saga var ikke engang et år gammel, og på et tidspunkt hældte jeg saftevand i hendes sutteflaske og sagde "Så har du også fået din rødvin".

Billedet af den glade pige med sutteflaske og kommentaren om Sagas rødvin røg på Facebook som en sjov bemærkning til aftenen, men få dage senere var smilene stivnet.

- Jeg blev kaldt til møde i kommunen. De ville vide, om vi virkelig gav vores barn rødvin. Der var nogen, der havde angivet os anonymt, og jeg er ret sikker på, at det er den samme, som havde skrevet til mig tidligere.

Sagen blev henlagt som chikane, men kort tid efter var den gal igen.

- Jeg havde lagt et billede på Facebook af mine børn. Siemen var i bad, og uden jeg havde set det, var Saga kravlet ind i brusekabinen med tøjet på. På billedet sidder Siemen bagerst uden tøj på, men fordi Saga sidder foran ham - med tøj på - kan man ikke se hans krop. Kun hans arme og ben.

Alligevel blev billedet anmeldt - igen anonymt - til Facebook som børneporno.

Jeg har stadig svært ved at huske, at det var så slemt. Jeg kan simpelthen ikke huske alle de ord, som er blevet hvisket til den store pige på første række.

- Nej, du kan ikke huske det, for det sætter ikke spor i afsenderen eller i dem, der kigger på. Men mobning sætter spor for evigt hos dem, der udsættes for det. At sende lorten af sted tager et øjeblik for afsenderen, men den er hos modtageren resten af livet, siger Michaela, som senere selv er blevet skolelærer og har set mobning i praksis blandt sine elever.

- Jeg kan godt se, at nogle børn mobber, fordi de har brug for at udstille andre for at hævde sig selv. Men hvad får en voksen kvinde til at sidde på Facebook 20 år senere og kalde mig "en skide førtidspensionist", spørger Michaela retorisk.

Netop det spørgsmål har hun i de seneste måneder stillet til sin plageånd. Hun har aldrig fået svar.

# data[].attributes.attachment_link.title
Michaela blev mobbet: "Jeg fik dagligt at vide, at jeg var grim og fed"

# data[].attributes.attachment_link.description
Nogle mennesker kan huske at være blevet mobbet i skolen. Andre kan intet huske, fordi de enten var mobberne eller dem, der så på. Journalist Marie Varming har besøgt sin tidligere skolekammerat Michaela Heller-Njor for at høre hendes fortælling og stille hende et vigtigt spørgsmål.

# data[].attributes.body
1. jeg er selvfølgelig imod mobning men at man ligefrem skal have en bøde det tror jeg faktiskt at det er svært om definer om man skal gøre det-Lise fysioterapeut

# data[].attributes.body
https://www.biblioteksvagten.dk/tidligere-svar.php?quid=150024-bibvagt:e85c9a50-e9f8-dfa4-51b4-e85b2c5cfd79

# data[].attributes.body
Fysteripeuten thomas syntes ikke det skal indføres fordi han ikke kan lide at folk skal få straffer