# data[].attributes.body
Alaric kako stoji na mostu po prvi put.

# data[].attributes.body
https://carnet-my.sharepoint.com/:w:/g/personal/matija_lugomer_skole_hr/EdrBeyyteJZGgEViXRfDggsBw2n04LA4r5JMgAQNuKvOLQ?e=rfzsvR

# data[].attributes.body
Moja prva opera

# data[].attributes.attachment_caption
Labirint - dobro ili loše? Dorotea Šatrak 8. e

# data[].attributes.body
Lorelei: Mezzosopran
Aurora: Lirski
Uma: Koloraturni

# data[].attributes.body
1.ZADATAK
SLATKIČINA (NE)POSLUŠNOST

Jednom davno živjela je jedna dobra, mala djevojčica. Svi su je voljeli jer je bila jako umiljata, ali najviše ju je voljela njezina baka. Baka bi svojoj dragoj unučici, svaki put kad bi je vidjela, dala jedan mali dar, a kada više nije znala što joj pokloniti, darovala joj je lijepu ružičastu haljinicu napravljenu od  baršuna.

Djevojčici se jako svidjela njena nova haljina pa ju je stalno htjela nositi, a uz to, stajala joj je kao salivena i bila je preslatka u tome. Upravo zbog toga, djevojčica je postala poznata pod imenom Slatkica .

Jednog dana, majka je pozvala Slatku i rekla joj: “Slatkice, uzmi ovu košaru i odnesi je svojoj baki. Baka ti je bolesna i slaba, pa ćeš joj odnijeti juhu i topli čaj koji sam ti spremila u košaru. Baka će pojesti juhu i popiti čaja i tako brže ozdraviti. ”

Slatkica je poslušala majku i kimnula glavom. Majka joj je dala košaru i ispratila iz kuće, a prije nego je krenula, još jednom ju je upozorila: “Dobro pazi, Slatkice, da nikako ne skrećeš sa šumskog puta. Ako skreneš s puta mogla bi zalutati u šumi, mogla bi pasti i razbiti bocu u kojoj je čaj, pa neće ništa ostati za tvoju bolesnu baku. Budi dobra i pozdravi baku!” Slatkica je pozdravila majku i krenula na put.

Slatkičina baka živjela je u šumi, pola sata udaljena od sela. Slatkica je prošla kroz selo, pa ušla u šumu, ali čim je počela hodati po šumskom putu, priđe joj Ondorgud.

“Dobar dan, Slatkice” lijepo ju je pozdravio Ondorgud.
“Dobar dan i tebi” odgovorila je Slatkica.
“Kamo ideš ovako rano, Slatkice?” pitao je Ondorgud.
“Idem k svojoj baki.”
“A što nosiš u toj svojoj košari?”
“U košari nosim juhu i čaj, jer mi je baka bolesna, pa će joj ovo dati snage.”
Ondorgud se zamislio, a onda upitao Slatkicu:
“A gdje živi tvoja baka?”
Slatkica nije uopće pomislila da bi Ondorgud mogao imati ikakve loše namjere, pa je odmah odgovorila:
“Baka živi petnaest minuta hoda odavde! Kuća joj se nalazi pod velikim hrastom, a pored nje rastu grmovi lješnjaka. Ma sigurno znaš gdje je to mjesto!”.

Ondorgud je još malo razmislio i u sebi promrmljao “Hm… pa ovo bi bio lijep zalogajčić za mene. Samo… kako da ulovim tu djevojčicu?“, a onda se prenuo iz razmišljanja i uskliknuo:

“Hej, Slatkice, jesi li vidjela kako lijepo cvijeće raste u šumi? Zašto ne bi otišla vidjeti ga?”

Slatkica je malo razmislila, pa rekla:

“Htjela bih vidjeti cvijeće u šumi, ali majka je rekla da ne silazim sa šumskog puta.”

“Ali Slatkice, odavde ne možeš ni čuti kako lijepo ptice pjevaju. Ako zađeš u šumu, čut ćeš najljepši pjev ptica!”
Slatkica se premišljala. Doista je htjela čuti kako ptice pjevaju dublje u šumi, ali ipak je odmahnula glavom i rekla:

“Htjela bih čuti ptice u šumi, ali majka je rekla da ne silazim sa šumskog puta.”
“Ali Slatkice, ovaj šumski put tako je dosadan. Izgleda kao onaj kojim svaki dan ideš u školu, zašto ne bi otišla vidjeti kako je lijepo u šumi?”

Slatkica se osvrnula oko sebe i vidjela kako sunce prekrasno pada na stabla i travu u šumi. Vidjela je cvijeće pored puta, pa pomislila “Ako uberem buket svojoj baki, sigurno će biti jako sretna. Ionako je još rano i stignem doći kući na vrijeme.”

Slatkica je počela brati cvijeće i tako se malo pomalo udaljavala od šumskog puta. Uskoro je zašla u šumu, gdje je našla još ljepšeg cvijeća. Brala je jedno po jedno, jedno po jedno, pa tako ušla duboko u šumu.

A čim je Slatkica počela brati cvijeće, Ondorgud je otrčao prema bakinoj kući. Došao je pred njena vrata i počeo lupati.

“Tko jeee?” čulo se iznutra.
“Ja sam bako, Slatkica”, rekao je Ondorgud tankim glasom, kako bi što više zvučao kao djevojčica. “Donijela sam ti malo juhe i čaja! Otvori mi vrata!”
“Samo stisni kvaku!” viknula je bakica “Preslaba sam da bih ustala.”

Ondorgud je stisnuo kvaku i otvorio vrata. Ušao je u kuću i otišao ravno do bakinog kreveta, pa progutao bakicu. Zatim je brzo obukao njenu odjeću, na glavu stavio noćnu kapicu, a na nos naočale. Ondorgud je navukao i sve zavjese u sobi, pa ušao u krevet i povukao plahtu skroz do očiju.

Slatkica je za to vrijeme brala cvijeće i malo po malo došla do bakine kuće. Iznenadila se kada je vidjela da su vrata kuće otvorena. Oprezno je ušla i vidjela da je cijela soba u mraku. Slatkica se počela malo bojati, sve joj je bilo nekako čudno. Otišla je do prozora kako bi razmaknula zavjese i pustila malo svjetla u sobu. Okrenula se prema bakici i vidjela da je pokrivena skroz do očiju. Izgledala je nekako čudno.

“E bakice, bakice”, rekla je Slatkica “Pa kako to da imaš tako velike uši?”
“To je zato da te mogu bolje čuti!” zacvilio je Ondorgud, oponašajući glas bakice.
“A bakice, bakice, ali kako to da imaš tako velike oči?” pitala je Slatkica.
“To je zato da te bolje vidim”
“O bakice, bakice, a kako to da imaš tako velike ruke?”
“To je zato da te bolje uhvatim.”
“Ali bakice, bakice, kako to da imaš i tako velika usta?”
“To je zato da te bolje pojedem!!!” uzvikne Ondorgud i skoči iz kreveta. Uhvatio je prestrašenu Slatkice i u jednom je zalogaju progutao!

Čim se Ondorgud tako najeo, punog se trbuha bacio na krevet i zaspao. Uskoro je počeo jako hrkati, a hrkanje je bilo toliko glasno da ga je čuo Grom koji je baš prolazio pored bakine kuće. Grom je bio lovac na bića poput Ondorguda. Gromu je bilo vrlo neobično da stara, slaba bakica tako glasno hrče, pa je odlučio pogledati je li s njom sve u redu. Ušao je u kuću i vidio Ondorguda kako spava na bakinom krevetu. Bio je to Ondorgud kojeg je Grom već dugo vremena pokušavao uloviti. Grom je vidio njegov veliki trbuh, pa pomislio da je zvijer sigurno samo progutala bakicu. Zato nije htio pucati u Ondorguda, već je uzeo škare i otvorio mu trbuh.

Čim je Grom  otvorio Ondorgudu trbuh, iz njega su iskočile Slatkica i baka. “Oh kako sam se jako bojala” rekla je Slatkica “U Ondorgudovu trbuhu jako je mračno…!”

Slatkica je brzo otrčala u dvorište i donijela teško kamenje. Njime su napunili trbuh Ondorguda i ponovo ga zašili. Sve to komešanje probudilo je Ondorguda. Kada je vidio Groma, prestrašio se i pokušao pobjeći, ali kamenje u njegovom trbuhu bilo je tako teško, da je Ondorgud samo pao i umro.

Bakica, Grom i Slatkica bili su jako sretni. Bakica je pojela juhu i čaj, pa se odmah osjećala bolje. A Slatkica je naučila dobru lekciju. Sama je sebi obećala da više nikada neće silaziti sa šumskog puta i da će od sada uvijek slušati ono što joj majka kaže.

2.ZADATAK
GLASOVI LIKOVA IZ PRIČE

Slatkica-mezzosopran
Baka-alt
Ondorgud-bas
Grom-bariton
Majka-sopran

# data[].attributes.body
Jednom davno mala djevojčica je ima tetu koja je bila jako stara i bespomoćna. Trebala joj je pomoc. Majka od djevojcice je poslala djevojcice kod tete. No teta je živjela jako daleko. Mala djevojčica je krenula na put. Nosila je košaricu punu tableta, voća i povrća. Kada je djevojčica ušla u šumu osjetila je hladni povjetarac. Odjednom se iza nje stvorio strašan čovjek. Djevojčica se jako prepala. No čovjek je sad produžio dalje. Djevojčica je bila jako sretna. No nakon par minuta se strašan čovjek opet pojavio i rekao 'ovo je moja šuma'. I zaprijetio je djevojčici da mora nestati. A djevojčica je rekla da ide kod tete, za čudo čovjek ju j e pustio. Kada je djevojčica došla kod tete i ispričala joj sve što se desilo. No nije joj vjerovala. Djevojčica je krenula kući. Na putu vidjela čudesne i pomalo zastrašujuće. Te životinje su počele lajati i proizvoditi razne druge načine da ju zastraše. Kada je djevojčica došla kući je i sve ispričala majci. I majka joj je rekla da više nikada ne smije ići u šumu. Djevojčica se jako prepala i više nije išla u šumu.

Strašan čovjek - bas
Djevojčica - sopran
Majka-sopran

# data[].attributes.body
Od malena je bila predivna, a zvala se Sofija. Imala je dugu, sjajnu, zlatnu kosu i predivne zelene oči. Dok su se mladići uvijek divili njenom izgledu, djevojke su je mrzile zbog toga. No ipak, ona je bila samo djevojka sa sela. Mladići su joj se nudili, no ona ih je samo odbijala jer je ona željela nekog tko nije znao ni da ona postoji. Kraljevića.
Stalno je roditeljima pripovijedala kako želi upoznati njega no, oni su je korili, govorili si kako je to nemoguće jer nitko iz sela nikad nije uspio doći do dvorca. Naime, dvorac je bio na vrhu planine daleko od sela. Nitko lud se ne bi usudio ni probati popeti uz nju, ali ona nije odustajala. Jedne noći, iskrala se iz kuće i otišla starici iz sela. Jedinoj osobi koja je ikad uspjela doći do vrha planine. Starica ju je upozoravala i ispitivala je li sigurna da želi saznati kako doći do gore i Sofija uistinu nije odustajala. Naime, starica nije tek obična starica, ona je vještica. Rekla je Sofiji da se može vrlo lako popeti do gore no, to će ju koštati njena glasa. Ako se Sofija i princ doista zaljube kao što je i tvrdila cijelo ovo vrijeme glas će joj se vratiti, ali u suprotnom neće. Sofija je razmišljala i ubrzo nakon pristala je. Dogovorile su se kako sutra ujutro kreće. Vratila se kući pokupila stvari i ujutro otišla bez zadnjeg pozdrava. U tren oka bila je na vrhu planine bez ikakvog napora, ali glasa joj nije bilo. Nitko gore ju nije znao niti je ona ikoga znala, ali znala je gdje je dvorac i uputila se prema njemu. Kada je stigla stražari su je pustili unutra i princ ju je, sasvim slučajno, čekao na svojem tronu. Čim je ušla odmah ju je primijetio. Ona se naklonila i on joj je poljubio ruku. Shvatila je kako može pričati, glas joj se stvarno vratio! Princ je bio oduševljen kad ju je vidio i odmah su se upoznali. Pričali su satima i satima i nisu se umorili.
I tako su prolazili mjeseci i princ ju je zaprosio. Na svadbu su došli i selo i grad i kraljevstvo i živjeli su sretno do kraja života.

# data[].attributes.body
Sofija: lirski sopran
Starica: dramski alt
Princ: lirski tenor

# data[].attributes.body
Scena prikazuje slugu koji prepričava  kraljici priču o čudovištu i pronađenoj kruni.

# data[].attributes.body
3.zadatak

# data[].attributes.body
Scena prikazuje kako Marko,čimpanza i njihov sin idu kroz pustinju i nalaze kucu od gospodina Darkića

# data[].attributes.body
Crtež 1. Viteški dvoboj Ferdinanda i Ragnaroka.

# data[].attributes.body
3.zadatak

# data[].attributes.body
5.zadatak

# data[].attributes.attachment_caption
Ctrež 2. Viteški oklop i kaciga viteza Ferdinanda.

# data[].attributes.body
3. ZADATAK

# data[].attributes.body
4. ZADATAK

# data[].attributes.body
Crtež 3. U svojoj sceni želim kišu, grmljavinu i svjetlost koja osvjetljava viteški dvoboj Ragnaroka i Ferdinanda.

# data[].attributes.body
Opis reflektora i svjetla.

# data[].attributes.body
5 zadatak

# data[].attributes.body
Budući da scena opisuje bijeg Sofije iz sela po noci, svijetla bi bila prigušena i slaba i svijetlila bi ravno na nju.

# data[].attributes.body
4. Zadatak

# data[].attributes.body
6. zadatak

# data[].attributes.body
Volio bih svjetla koja izlaze iz oblaka

# data[].attributes.headline
6.U svojoj sceni zelim ljepo suncano vrijme 

# data[].attributes.subject
6.U svojoj sceni zelim ljepo suncano vrijme 

# data[].attributes.body
7. Zadatak

# data[].attributes.body
1. Farinelli je bio talijanski iperni pjevač 18. stolječa. Pjevao je notu C6
2. Htjeo bih da u mojoj operi glumi operni pjevač Jakob Jozef Orlinski.

# data[].attributes.body
Želio bih da svjetlost dolazi od vatre koja je okolo dvorca

# data[].attributes.body
Čudnovata djevojčica: lirski sopron