# data[].attributes.body
Lucian Boia discută despre Tratatul de la Versailles (28 iunie 1919) – actul prin care Marile Puteri învingătoare au decis soarta Europei după Primul Război Mondial. Deși s-a dorit o „pace dreaptă”, tratatul a combinat idealuri înalte cu măsuri dure împotriva Germaniei și a aliaților săi.

# data[].attributes.body
Articolul 231 a pus toată vina războiului pe Germania. Boia arată că vina era împărțită între mai multe state, dar această clauză a fost folosită ca bază morală pentru sancțiuni.

# data[].attributes.body
Germania trebuia să plătească sume uriașe (132 miliarde mărci-aur). Deși nu le-a plătit complet, umilința publică a creat dorință de revanșă.

# data[].attributes.body
Tratatul a aplicat selectiv principiul autodeterminării: Alsacia-Lorena revine Franței, Polonia primește coridor spre Baltica, dar multe minorități rămân în afara granițelor naționale.

# data[].attributes.body
România a fost unul dintre marii câștigători: a obținut Transilvania, Banatul, Bucovina și Basarabia. Dar a trebuit să gestioneze conflicte interetnice și integrarea diverselor populații.

# data[].attributes.body
A fost creată pentru a menține pacea, dar fără mijloace reale de impunere. Ironia este că SUA, deși inițiatoare, nu au aderat.

# data[].attributes.body
Tratatul de la Versailles a fost un amestec de idealuri și interese. Nu a fost o pace durabilă, ci un armistițiu de 20 de ani. Dreptatea învingătorului a generat resentimente care au dus la al Doilea Război Mondial.