# data[].attributes.body
És un moviment expressat principalment en poesia, derivat del moviment artístic naixcut a principis del segle XX a França. Es caracteritza per utilitzar la tècnica del "collage" per a mostrar la simultaneïtat d'un fets de la realitat. També busca descompondre la narrativa convencional en fragments, oferir moltes perspectives i desafia les estructures tradicionals.

Altres característiques:

Algunes característiques en quan a poesia són què la rima es opcional, no té una mètrica específica i tampoc s'organitza en versos. En narracions són l'abstracció del llenguatge, desafiament a l'estructura tradicional, coloquialismes i neologismes...

Autor i autora més important:

Gertrude Stein; "Tres vides (1909)". Primera manifestació del cubisme literari.

Guillaume Apollinaire; L'art de mirar les ciutats (1913)".

# data[].attributes.body
El futurisme és un dels primers moviments de l'avantguarda artística que va sorgir a Itàlia a inicis del segle XX. Es reconeix i es defineix en el Manifest del Futurisme, escrit pel poeta Filippo Tommaso Marinetti. Aquest manifest es va publicar al diari Le Figaro de París[1] el 20 de febrer de 1909.

El futurisme va ser anomenat així per la seva intenció de trencar absolutament amb tota la història de l'art passada, i els futuristes reivindicaven un art que anés d'acord amb el progrés i la modernitat. Rebutjava l'estètica tradicional i s'interessava per la vida contemporània, la innovació i les darreres tecnologies. Defensaven que la indústria i la màquina eren el triomf dels homes sobre la natura. Els temes dominants van ser la màquina i el moviment.

ORIGEN

El moviment futurista va sorgir a Itàlia amb els pintors Giaccomo Balla, Carlo Carrà, Umberto Boccioni i Gino Severini que reivindicaven la modernització de la cultura italiana.

CARACTERÍSTIQUES

El futurisme expressa una nova manera d'entendre la realitat: ja no es tracta de representar el que veiem sinó també tot el que està relacionat amb el que no és visible: un estat d'ànim, les sensacions i emocions de l'espectador, la percepció de la llum, del temps, de l'espai i del moviment. El moviment futurista estava molt influït per les noves tecnologies òptiques, lligats al cinematògraf, que van revelar la multiplicació de les imatges i de les coses mòbils a la retina.

LITERATURA

Els escriptors futuristes atacaren les influències romàntiques i les simbolistes Els representants catalans més destacats són Joaquim Folguera, Sebastià Sánchez-Juan i Joan Salvat-Papasseit.

# data[].attributes.body
El surrealisme literari és un corrent artístic i literari que es va desenrotllar durant el segle XX. Els escriptors surrealistes buscaven qüestionar i transcendir les normes establides del llenguatge i la realitat, explorant el món del subconscient i els somnis. Les principals característiques que definixen el surrealisme són l'escriptura automàtica, combinació de imagenens i idees inconnexes, joc amb la paraula he imatge i la lliure expressió de la ment humana. Alguns dels artistes del surrealisme van ser Louis Aragón i Federico García Lorca i André Breton que va escriure el Manifiest Surrealista.

# data[].attributes.body
El dadisme és un moviment artístic i literari d’avantguarda sorgit al començament del segle XX i fundat per Tristan Tzara. Els dadistes buscaven trencar amb les convencions establertes i qüestionar la llògica i la raó.

Les característiques del dadisme són les següents:

• Els propulsors van renunciar a les tècniques artístiques tradicionals.

• Consideraven que el moviment era un estat d’ànim més que una proposta artística.

Algunes de les obres més destacades són “Cabaret Voltaire” i “siete manifiestos dadà” de Tristan Tzara.

# data[].attributes.body
Josep Vicenç Foix i Mas, que signava les seves obres com J.V.Foix (Sarrià, Província de Barcelona, 28 de gener de 1893 - Barcelona, 29 de gener de 1987), fou un escriptor, poeta i assagista espanyol que va escriure principalment en llengua catalana.

JV Foix va col·laborar en diverses publicacions des de 1916, interessant-se per les avantguardes i el catalanisme integral. Després de la Guerra Civil, va reprendre el negoci familiar, va recopilar la seua obra i va ajudar joves artistes com Joan Brossa. Va ser membre de l'Institut d'Estudis Catalans i va guanyar premis com el d'Honor de les Lletres Catalanes i el Nacional de les Lletres Espanyoles. En 1984 va ser proposat per al Nobel de Literatura, i en 1985 va ajudar a reemborsar la FNEC, sent nomenat president d'honor.

# data[].attributes.body
Poesía: Sol, i de dol 1947 (sonetos) Les irreals omegues 1949

On he deixat les claus? 1953

Prosa poètica: Del "Diari 1918" 1956 L'estrella d'en Perris 1963

Darrer comunicat' 1963

Articles periodístics: Els lloms transparents 1969

Mots i maons, o a cascú el seu 1971

Obres completes III 1985 Retrats literaris: Catalans de 1818-1965

# data[].attributes.body
Anàlisi de Sol, i de dol de J.V. Foix

Sol, i de dol (1947) és el poemari més important de Josep Vicenç Foix, on uneix la tradició medieval catalana amb l’avantguardisme. Recull poemes escrits entre 1917 i 1933 i tracta temes com la solitud, el pas del temps, la dualitat entre somni i realitat i la recerca de la bellesa.

L’estil destaca per l’ús de llengua arcaïtzant, imatges surrealistes i estructures clàssiques combinades amb innovació. El poema més emblemàtic, "És quan dormo que hi veig clar", exemplifica aquesta fusió amb paradoxes i visions oníriques.

L’obra és cabdal perquè sintetitza la modernitat amb la tradició, renovant la poesia catalana amb un llenguatge ric i suggeridor que encara avui és referent.