# data[].attributes.headline
Угорщина - Мирний перехід

# data[].attributes.subject
Угорщина - Мирний перехід

# data[].attributes.body
Після початку "Перебудови" в СРСР конференція УСРП ухвалила програму стабілізації економіки та скорочення зовнішньої заборгованості. У країні поширювалася гласність, почали виникати нові партії та організації. У 1988 році повстав в опозицію Угорський демократичний форум(УДФ), вимагаючи зміни політичної та економічної системи. Улітку 1989 р. розпочалися перемовини між УСРП, громадськими організаціями та опозиційними партіями, було досягнуто консенсусу щодо необхідності багатопартійності. Згодом парламент прийняв закони, які забезпечували дотримання вільного волевиявлення громадян на виборах, а 23 жовтня 1989 р. Державні збори Угорщини ухвалили зміни до конституції, держава стала називатись Угорською Республікою. 25 березня 1990 р. відбулись вільні парламентські вибори, перемогу на яких отримав УДФ. Був сформований новий уряд на чолі з лідером цієї партії Й. Анталом. Президентом обрано лідера іншої опозиційної партії А. Гьонца, розпочалась лібералізація суспільно-політичного та економічного життя.

# data[].attributes.headline
ЧЕХОСЛОВАКІЯ

# data[].attributes.subject
ЧЕХОСЛОВАКІЯ

# data[].attributes.wish_content.attachment_props.alternative_text
ЧЕХОСЛОВАКІЯ

# data[].attributes.headline
Румунська революція 1989 року

# data[].attributes.subject
Румунська революція 1989 року

# data[].attributes.body
Румунська революція 1989 року — період насильницьких безладів у Румунії в грудні 1989 року, частина революцій 1989 року, які охопили країни Варшавського договору.

Румунська революція розпочалась у місті Тімішоара і згодом поширилась на всю країну, що призвело до відкритого судового процесу та страти комуністичного лідера країни Ніколае Чаушеску та кінця 42-річного комуністичного правління в Румунії.

Це було останнє падіння комуністів в країні Варшавського договору під час подій 1989 року та єдине, де насильно повалили уряд та вбили лідера.

# data[].attributes.body
1980–1990-ті роки в Польщі стали періодом глибоких змін: від масового антикомуністичного руху до трансформації країни з комуністичної держави на демократичну республіку.

Польща перебувала у важкому економічному стані. Постійний дефіцит товарів, зростання цін, брак продовольства та зниження рівня життя спричинили масове невдоволення населення. Комуністичний уряд Польської Народної Республіки, підконтрольний СРСР, зіткнувся з втратою підтримки через репресії, цензуру та відсутність реальних реформ.

14 серпні 1980 року на заводі в Гданську спалахнув страйк, який очолив Лех Валенса. Він висунув вимоги підвищення зарплат, забезпечення свободи слова та легалізації незалежних профспілок. Цей рух отримав назву «Солідарність» (Solidarność).

Перший незалежний профспілковий рух: «Солідарність» стала символом боротьби за права робітників, демократичні свободи та звільнення від радянського впливу.

Уряд в той час очолював генерал Войчєк Ярузельський, у грудні 1981 року ввів воєнний стан для придушення «Солідарності». Лідерів руху було заарештовано, діяльність профспілки заборонено.

Проте підпільна діяльність «Солідарності» продовжувалася, а міжнародна спільнота, включно із Заходом та Ватиканом, на чолі з Папою Римським Іоанном Павлом II, підтримувала її.

Зміни у 1980-х роках

Політика гласності та перебудови, ініційована Михайлом Горбачовим у середині 1980-х років, вплинула на Польщу. Комуністичний уряд почав втрачати контроль.

Круглий стіл (6 лютого-5 квітня 1989): Після тривалих протестів і страйків у 1989 р. уряд був змушений сісти за стіл переговорів із «Солідарністю».

Було ухвалено рішення провести частково вільні парламентські вибори.

Вибори 1989 року: «Солідарність» здобула значну перемогу, що стало початком кінця комуністичного режиму.

У 1990 році Лех Валенса став першим демократично обраним президентом Польщі. Уряд почав масштабні економічні реформи для переходу до ринкової економіки (план Бальцеровича). Ці реформи включали:

Приватизацію державних підприємств.

Лібералізацію цін і торгівлі.

Залучення іноземних інвестицій.

Польща активно інтегрувалася в європейські та трансатлантичні структури. У 1999 році країна стала членом НАТО.

# data[].attributes.headline
 Події у соціалістичній Болгарії у 1980-1990

# data[].attributes.subject
 Події у соціалістичній Болгарії у 1980-1990

# data[].attributes.body
Монополія БКП призвела до зосередження всіх важелів управління в руках сімейного клану Живкова. В тоталітарному суспільстві не допускалося інакомислення, думки рядових комуністів ігнорувалися, а друга політична партія країни – Болгарський землеробський народний союз, була цілком залежна від компартії. У 70-ті рр. розпочинається спад виробництва, а з 80-х рр. – наростання кризових явищ в болгарському суспільстві.

Загострило ситуацію в країні і рішення Живкова у 1984 році асимілювати турецьке населення півдня Болгарії (1 млн. з 9 млн. жителів країни): туркам примусом нав’язувалися болгарські прізвища. Живков, як і інші керівники-диктатори соціалізму негативно поставився до Горбачовської перебудови в СРСР, але в суспільстві усвідомлювалась необхідність рішучих реформ.

В листопаді 1989 року на пленумі ЦК БКП Живков був звинувачений у злочинних методах керівництва і вимушений був піти у відставку. Падіння авторитарного режиму Живкова сприяло поступовій ліквідації монополії компартії на владу, в якій відбулися радикальні зміни і з початку 1990 року вона стала називатись Болгарською соціалістичною партією (БСП).

За короткий час на політичній арені Болгарії виникло понад 50 різних партій. Головною опозиційною силою в країні став, створений у грудні 1989 року, Союз демократичних сил (СДС), до якого увійшли 16 партій, об’єднань і рухів. Його очолив Ж. Желєв, який після виборів у болгарський парламент – Великі народні збори, незважаючи на перемогу БСП, у серпні 1990 року був обраним депутатами президентом країни.

В липні 1991 року була прийнята нова демократична Конституція республіки Болгарія. Почалися ринкові перетворення, але слабкість економіки, відсутність досвіду приватизації спричинили різкий спад виробництва. На середину 1994 року 80% населення за рівнем доходів опинилося за межею бідності. Це призвело до загострення політичного протистояння в болгарському суспільстві. На виборах 1994 року перемогла соціалістична партія, але й вона не змогла розв’язати економічні проблеми: результатом стало катастрофічне падіння ВЛЦ (середня заробітна плата стала складати 7 доларів на місяць, тоді як при демократах 30), інфляція досягла 150% за рік. Це стало причиною повернення демократів до влади.

# data[].attributes.attachment_link.title
Провінції_Болгарії

# data[].attributes.headline
Чехословаччина у 1980-1990-х роках

# data[].attributes.subject
Чехословаччина у 1980-1990-х роках

# data[].attributes.body
Чехословаччина у 1980–1990-х роках:

1. 1980-ті: Криза комуністичного режиму

• Комуністична партія під керівництвом Густава Гусака продовжувала жорстко контролювати країну, проте наростало невдоволення через економічні проблеми та обмеження свобод.

• Дисидентський рух посилювався: виникла ініціатива “Хартія 77”, яка вимагала дотримання прав людини та демократизації.

• Економіка страждала через централізоване управління та відсутність реформ.

2. 1989: Оксамитова революція

• Листопад 1989 року: Масові демонстрації в Празі та інших містах країни.

• 17 листопада – жорстокий розгін студентського мітингу став тригером для масштабних протестів.

• Лідером демократичних сил став дисидент і драматург Вацлав Гавел.

• Грудень 1989 року: Комуністичний режим був мирно повалений, Гавела обрано президентом.

3. 1990-ті: Розпад Чехословаччини

• 1990 рік: Проведено перші вільні вибори, початок демократичних реформ.

• Виникли суперечки між Чехією та Словаччиною через економічну і політичну політику.

• 1992 рік: Чехія та Словаччина домовилися про мирний поділ.

• 1 січня 1993 року: Чехословаччина офіційно розпалася на дві незалежні держави – Чеську Республіку і Словацьку Республіку.

Підсумок:

1980–1990-ті роки стали періодом радикальних змін для Чехословаччини: від авторитарного режиму до демократії та розпаду на дві незалежні країни.