# data[].attributes.location_name
Лавочне, Львівська область

# data[].attributes.headline
Останній звільнений від нацистів населений пункт в Україні

# data[].attributes.subject
Останній звільнений від нацистів населений пункт в Україні

# data[].attributes.body
1944 став роком визволення українських земель від нацистських окупантів - 8 жовтня 1944 р. від ворога було звільнено останній населений пункт УРСР у її довоєнних межах — село Лавочне Дрогобицької області.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ліна з України

# data[].attributes.attachment_link.title
28 жовтня. День визволення України від фашистських загарбників. Дистанційно. Презентація безкоштовно

# data[].attributes.location_name
Півнівка, Луганська область

# data[].attributes.headline
Перший звільнений від нацистів населений пункт в Україні

# data[].attributes.subject
Перший звільнений від нацистів населений пункт в Україні

# data[].attributes.body
Півнівка — перший населений пункт Української РСР, з якого вигнали нацистських окупантів під час Другої світової війни (18 грудня 1942 року)

# data[].attributes.location_name
Бабин яр, Київ

# data[].attributes.headline
Розстріли в Бабиному ярі

# data[].attributes.subject
Розстріли в Бабиному ярі

# data[].attributes.body
Бабин Яр у Києві був місцем одного з найбільших масових розстрілів євреїв в окупованій німцями Європі. Це сталося 29–30 вересня 1941 року.

Німці продовжували чинити масові вбивства на цьому місці аж до звільнення Києва радянськими військами у 1943 році. Протягом цього часу німці розстрілювали євреїв, а також ромів, мирних українців та радянських військовополонених.

У післявоєнні десятиліття Бабин Яр символізував боротьбу за пам’ять про Другу світову війну та Голокост у Радянському Союзі.

https://uinp.gov.ua/informaciyni-materialy/zhurnalistam/informaciyni-materialy-do-dnya-pamyati-tragediyi-babynogo-yaru-2022 - про День пам’яті трагедії Бабиного Яру

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал Донеччина TV

# data[].attributes.attachment_link.title
Бабин Яр | Трагедія людства на українській землі

# data[].attributes.headline
Військові дії у Криму в 1941-1942 роках

# data[].attributes.subject
Військові дії у Криму в 1941-1942 роках

# data[].attributes.body
Битва за Крим (24 вересня 1941 — 9 липня 1942) — бойові дії радянських та німецьких і румунських військ у Криму в ході Другої світової війни.

Кримська оборонна операція 1941 велася 18 жовтня — 16 листопада військами П'ятдесят першої армії і Приморської армії у взаємодії з Чорноморським флотом. У середині жовтня німецьке командування зосередило для наступу на Крим 7 піхотних дивізій 11-ї армії, румунський гірський корпус і значні сили авіації. Крим обороняли 4 кавалерійські і 12 стрілецьких дивізій 51-ї армії (генерал-полковник Ф.Кузнєцов) і Приморської армії (ген.-майор І.Петров). На найбільш уразливому півн. напрямку займали оборону 5 д-зій — 4 на Ішунських позиціях і 1 на Чонгарському перешийку. Ворог перейшов у наступ 18 жовтня, гол. удару завдали війська нім. 11-ї армії через Перекопський перешийок, допоміжного — частини румунів. гірського корпусу через Чонгарський міст. Використовуючи кількісну перевагу сил, ворог до 20 жовт. прорвав Ішунські позиції (поблизу с. Ішунь; нині село Красноперекопського р-ну АР Крим). Війська Червоної армії (див. Радянська армія) опинилися в загрозливому становищі. Для поліпшення управління військами в Криму Ставка Верховного Головнокомандування об'єднала діючі там сухопутні й мор. сили, створивши 22 жовт. командування військ Криму на чолі з віце-адміралом Г.Левченком, підпорядкувавши йому 51-шу і Приморську армії та Чорноморський флот. Ведучи безперервні важкі бої, Примор. армія змушена була відійти до м. Севастополь, 51-ша армія, ослаблена в боях, не змогла зупинити ворога на Керченському п-ові й відійшла до м. Керч, а 16 листоп. була евакуйована через Керченську протоку на Таманський півострів.

Оборонні бої майже на місяць скували в Криму велике угруповання ворожих сил, таким чином давши можливість організувати оборону Таманського півострова.

https://ua.krymr.com/a/26991175.html

# data[].attributes.attachment_link.title
Битва за Крим: незручна історія

# data[].attributes.attachment_link.description
Маловідомі реальні факти і події, що відбувалися на Кримському півострові під час Другої світової війни.

# data[].attributes.headline
Битва за Київ (1941)

# data[].attributes.subject
Битва за Київ (1941)

# data[].attributes.body
Битва за Київ (1941) — великомасштабна битва Червоної Армії та Вермахту 7 липня — 19 вересня 1941 року (72 дні). Битва за Київ була частиною наступального плану «Барбаросса», в радянській військовій історії отримала назву Київської оборонної операції.

З німецької сторони в битві брала участь група армій «Південь» під командуванням генерал-фельдмаршала Рундштедта, а також 2-га танкова група та 2-га армія з групи армій «Центр». З радянської сторони в битві брали участь війська Південно-Західного фронту під командуванням генерала-полковника М. П. Кирпоноса, (під час битви загинув), у складі п'яти загальновійськових армій та Пінської флотилії під командуванням контр-адмірала Д. Д. Рогачова, під загальним керівництвом Маршала Радянського Союзу С. М. Будьонного.

Битва завершилась перемогою німецьких військ та оточенням радянських військ. Втрати з радянського боку сягали 700 тисяч вбитих та полонених, понад 1760 тисяч одиниць вогнепальної зброї, 411 танків і САУ, 28 419 гармат і мінометів, 343 бойових літаків

https://www.radiosvoboda.org/a/bytva-za-kyyiv-u-1941-rik/31469758.html

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Історія Без Міфів

# data[].attributes.attachment_link.title
Як сталінські генерали потрапили в Київський котел. Розгром Червоної Армії 1941 // Історія без міфів

# data[].attributes.location_name
Харків, Харківська область

# data[].attributes.headline
Харківська операція (1942)

# data[].attributes.subject
Харківська операція (1942)

# data[].attributes.body
Ха́рківська опера́ція 1942 року, або Друга битва за Харків  — велика воєнна операція, розпочата наступом Південно-Західного та правого крила Південного фронтів Червоної армії проти німецьких військ групи армій «Південь» на Ізюмському плацдармі в період 12—29 травня 1942 року під час Другої світової війни, що мала на меті відвоювання Харкова і створення сприятливих умов для подальшого наступу Червоної армії на Дніпро. Закінчилася оточенням та майже цілковитим знищенням радянських військ в результаті контрнаступальної операції Вермахту (Операція «Фрідерікус»). Через поразку під Харковом стало можливим стрімке просування німецьких військ на південній ділянці фронту на Вороніж та Ростов-на-Дону з наступним виходом до Волги та просуванням на Кавказ

http://resource.history.org.ua/cgi-bin/eiu/history.exe?Z21ID=&I21DBN=EIU&P21DBN=EIU&S21STN=1&S21REF=10&S21FMT=eiu_all&C21COM=S&S21CNR=20&S21P01=0&S21P02=0&S21P03=TRN=&S21COLORTERMS=0&S21STR=kharkivska_bytva_1942 - більш детально про перебіг подій

# data[].attributes.attachment_link.title
Харківська операція 1942 #short #shorts #харків

# data[].attributes.attachment_link.description
Харківська операція 1942 #short #shorts #харківХАРКІВ. Незламний 🦾 ч.2 | Північна Салтівка, ”Розстріляне Відродження”, Літмузей. Плани на майбутнє - https:/…

# data[].attributes.location_name
Умань, Черкаська область

# data[].attributes.headline
Битва під Уманню 

# data[].attributes.subject
Битва під Уманню 

# data[].attributes.body
Битва, що тривала з 1 по 7 серпня 1941 року між військами Третього Рейху та СРСР. Відбулася в ході наступу групи армій «Південь» та призвела до оточення і подальшої загибелі військ 6-ї та 12-ї армій Південного фронту Червоної Армії. Результат: Перемога Німеччини.

http://resource.history.org.ua/cgi-bin/eiu/history.exe?&I21DBN=EIU&P21DBN=EIU&S21STN=1&S21REF=10&S21FMT=eiu_all&C21COM=S&S21CNR=20&S21P01=0&S21P02=0&S21P03=TRN=&S21COLORTERMS=0&S21STR=Umanska_oboronna_1941 – більш детально про перебіг подій

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Олександр Петрик

# data[].attributes.attachment_link.title
Битва під Уманню 1941 р.: битва, яку в СРСР викреслили з історії

# data[].attributes.location_name
Рівне, Рівненська область

# data[].attributes.headline
Центр рейхскомісаріату "Україна"

# data[].attributes.subject
Центр рейхскомісаріату "Україна"

# data[].attributes.body
Райхскомісаріа́т Украї́на (нім. Reichskommissariat Ukraine) — адміністративно-територіальна одиниця німецького цивільного управління, яка існувала в роки Другої світової війни на частині української етнічної території — частині території сучасної України і південних областей Білорусі. Існувала за часів нацистської окупації (Третій Рейх) УРСР у період з 1941 по 1944 рр. Райхскомісаріат Україна утворено за наказом А. Гітлера 20 серпня 1941 року. Райхскомісаром України в тому ж наказі фюрер призначив гауляйтера і верховного президента Східної Пруссії Е. Коха, а центром райхскомісаріату визначив місто Рівне. Підпорядковувався Міністерству окупованих східних територій у Берліні (Німеччина) на чолі з райхсміністром А. Розенбергом. В адміністративному статусі існував з 20 серпня 1941 року по 15 листопада 1944 року, як територіальна одиниця — із 1 вересня 1941 року до кінця квітня 1944 року.
Про життя рівнян - https://www.rv.gov.ua/yak-zhili-rivnyani-pid-chas-nimeckoyi-okupaciyi
Про очільника рейхскомірсіату -https://youtu.be/t5OHYKZD990

# data[].attributes.attachment_link.title
Рейхскомісаріат ”Україна” (1941-1944 рр.): адміністративно-політичний устрій

# data[].attributes.attachment_link.description
Керівні органи рейхскомісаріату "Україна" перебували у місті Рівне. Очолив його (не випадково) рейхскомісар Еріх Кох

# data[].attributes.location_name
Азовсталь, Маріуполь, Донецька область

# data[].attributes.headline
Азовсталь, Маріуполь, Донецька область

# data[].attributes.subject
Азовсталь, Маріуполь, Донецька область

# data[].attributes.body
ПрАТ «Металургійний комбінат „Азовста́ль“— зруйнований металургійний комбінат у Маріуполі. Український монополіст з випуску деяких видів металопрокату, підприємство з повним металургійним циклом. За рівнем валового доходу посідав третє місце серед металургійних підприємств України

# data[].attributes.location_name
Запоріжсталь Адміністративна Будівля # 1, Південне шосе, Запоріжжя, Запорізька область

# data[].attributes.headline
Запоріжсталь Адміністративна Будівля # 1, Південне шосе, Запоріжжя, Запорізька область

# data[].attributes.subject
Запоріжсталь Адміністративна Будівля # 1, Південне шосе, Запоріжжя, Запорізька область

# data[].attributes.body
Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» — одне з провідних підприємств металургійної галузі. Третій за масштабами виробник металопродукції в Україні

# data[].attributes.attachment_link.title
ЗАПОРІЖСТАЛЬ: ВЕЛИКА ІСТОРІЯ

# data[].attributes.attachment_link.description
Будь-яка велика історія починається з маленького випадку. Практично будь-яка, але не історія Запоріжсталі. Побачивши цей меткомбінат наживо, стає зрозуміло, тут – усе рекордне. Починаючи від величезного виробництва, яке збудували менше, ніж за три роки, і закінчуючи обсягами продукції, що виробляєть…

# data[].attributes.location_name
Криворіжсталь, вулиця Криворіжсталі, Кривий Ріг, Дніпропетровська область

# data[].attributes.headline
Криворіжсталь, вулиця Криворіжсталі, Кривий Ріг, Дніпропетровська область

# data[].attributes.subject
Криворіжсталь, вулиця Криворіжсталі, Кривий Ріг, Дніпропетровська область

# data[].attributes.body
«АрселорМіттал Кривий Ріг» — металургійний комбінат; найбільше підприємство гірничо-металургійного комплексу України. Працює у складі міжнародної корпорації АрселорМіттал — найбільшого іноземного інвестора в Україні.
Діяльність підприємства охоплює весь виробничий ланцюжок від видобутку залізної руди та виробництва коксу до виготовлення готової металопродукції.

# data[].attributes.location_name
Приватне акціонерне товариство "Новокраматорський машинобудівний завод", вулиця Олекси Тихого, Краматорськ, Донецька область

# data[].attributes.headline
Приватне акціонерне товариство "Новокраматорський машинобудівний завод", вулиця Олекси Тихого, Краматорськ, Донецька область

# data[].attributes.subject
Приватне акціонерне товариство "Новокраматорський машинобудівний завод", вулиця Олекси Тихого, Краматорськ, Донецька область

# data[].attributes.body
Новокраматорський машинобудівний завод, АТ — величезний завод в Україні, розташований в місті Краматорську. Є найбільшим у Європі підприємством одиничного (несерійного) важкого машинобудування. Один із найзначніших світових виробників обладнання для гірничо-металургійної промисловості. Зосереджений на виготовленні неповторних машин і обладнання, одне з найбільших спеціалізованих підприємств України. Завод було відкрито 28.09.1934 року, а урочисте закладання майбутнього велетня машинобудування, відбулося восени 1929 року.

# data[].attributes.attachment_link.title
Новокраматорський машинобудівний завод: новини компанії, інформація про Новокраматорський машинобудівний завод

# data[].attributes.attachment_link.description
Новини компанії Новокраматорський машинобудівний завод ◾️ Власник, інформація, останні новини про компанію Новокраматорський машинобудівний завод на порталі Forbes.ua

# data[].attributes.location_name
Харківський тракторний завод, проспект Героїв Харкова, Харків, Харківська область

# data[].attributes.headline
Харківський тракторний завод, проспект Героїв Харкова, Харків, Харківська область

# data[].attributes.subject
Харківський тракторний завод, проспект Героїв Харкова, Харків, Харківська область

# data[].attributes.body
«Харківський тракторний завод» — найбільше в Україні підприємство з виробництва уніфікованих гусеничних та колісних сільськогосподарських тракторів

# data[].attributes.attachment_link.title
Зроблено в Україні. Харківський тракторний завод

# data[].attributes.location_name
Дніпровська ГЕС, ДніпроГЕС, Запоріжжя, Запорізька область

# data[].attributes.headline
Дніпровська ГЕС, ДніпроГЕС, Запоріжжя, Запорізька область

# data[].attributes.subject
Дніпровська ГЕС, ДніпроГЕС, Запоріжжя, Запорізька область

# data[].attributes.body
Дніпро́вська ГЕС, ДніпроГÉС — п'ятий ступінь нижчої частини каскаду гідроелектростанцій на річці Дніпро. Розташована у Дніпровському районі міста Запоріжжя. Утворює найстаріше на Дніпрі Дніпровське водосховище. У 1930-ті роки відома під назвою Дніпрельстан

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Напередодні звільнення Правобережжя Херсона від російських окупантів Москва розганяла фейки про можливий підрив Каховської ГЕС. На щастя, цього не сталося. Однак це привід розповісти про значення таких споруд, адже їх в Україні є декілька. Українське радіо підготувало про це радіофільм.

Перша і найбільш відома споруда - легендарна ДніпроГЕС. Причому в прокремлівських медіа регулярно з'являються публікації про те, що мовляв "київський режим готує провокацію" з підривом ДніпроГЕСу, з можливими наслідками такої акції, зокрема, для Запорізької АЕС, розташованої нижче за течією Дніпра.
Читати також: Руйнівна хвиля, неможливість водопостачання в Крим і зрошення в Херсонській області: якими будуть наслідки підриву Каховської ГЕС
"Насамперед, це найпотужніша гідроелектростанція України. Ми вже знаємо, що є атомні електростанції, які загалом потужніші за ДніпроГЕС, але вони не здатні виконувати маневрування потужностей. Вони не можуть змінити потужність за одну хвилину, а потреба може виникнути навіть якщо над Києвом сонце сховалося у хмару і хтось вмикає додаткове освітлення, тож потребу в електроенергії треба задовольнити. Турбіна на гідроелектростанції може бути ввімкнена за одну хвилину, а для запуску енергоблока на атомній станції потрібно годин дванадцять".

Ідея будівництва гребель на Дніпрі виникла ще у XVIII столітті, адже використанню річки як перспективної транспортної артерії для доставки товарів заважали знамениті Дніпровські пороги. Тому пріоритетом у проєктах того часу було забезпечення судноплавства по всій довжині Дніпра шляхом затоплення порогів. Таких проєктів було безліч, але всі вони залишилися на папері.

Район, де було збудовано ДніпроГЕС - це унікальне історичне місце. Нижче можливої греблі - острів Хортиця і дніпровські плавні, де розташовувалася Запорізька Січ, вище - дніпровські пороги, кожен з яких мав свою назву та історію, а також славнозвісна фортеця Кодак, розташована навпроти Кодацького порогу (нині це територія поряд із містом Дніпром).

Існує думка, що велика кількість пам'яток історії, архітектури та культури в цій місцевості зупиняла інженерів часів Російської імперії. Хай там як, це точно не могло зупинити радянську владу, яка зробила будівництво греблі на Дніпрі одним зі свої пріоритетних завдань.

"У 1927 році почалося будівництво ДніпроГЕСу на околиці тодішнього міста Олександрівська, що сьогодні відоме як Запоріжжя. Тривало це будівництво доволі довго, але важливо, що до нього було залучено колосальні людські ресурси. На початку будівництва кількість робітників сягала 10 тисяч, а навесні 32 року вона становила 63 тисячі".

"Якщо говорити, хто будував, то здебільшого це місцеві мешканці. Звісно, хтось приїжджав, багато людей чули про ударні бригади Хайруліна, наприклад, це татарин. Але люди, які приїжджали на будівництво, не складали більшості. Більшістю були мешканці довколишніх сіл".

"Звісно ж, генеральне керування - це були спеціалісти з Москви. Наприклад, Вінтер. Нагляд за будівництвом з технічної точки зору був у двох відомих фірм: "H.L.Cooper & Co" та сам керівник компанії полковник Г'ю Купер, а також "Siemens". Купер керував гідротехнічною частиною, а Зіменс опікувався тим, як ця частина буде споруджуватися, тобто саме будівельними технологіями. Як зробити так, щоб величезна бетонна маса із заводів переходила в палуби та греблі Дніпрельстану. Якщо говорити про певне критичне обладнання для буріння скелі, воно було повністю імпортне. Для того щоб вести скельні роботи, треба пробурити шпур, закласти туди вибухівку, здійснити вибух, потім прибрати каміння і бурити далі. Усі бурильні верстати були виготовлені за кордоном. Якщо говорити про екскаватори, то більша їх частина були американськими, крім одного "Путиловця". Щодо залізничної складової, тут було десь 60 на 40 - іноземного і радянського обладнання відповідно. Причому я кажу не в кількості, а в ціні. Тому що радянських вагонів, наприклад, було більше, а радянських паротягів - менше. Паротяг коштує дорожче за вагон. Крани були німецькі. Усі 9 турбін були американськими, а щодо генераторів - перші 5 були стовідсотково американськими, фірми "General Electric", шостий було створено на комбінаті "Електросила" у Ленінграді з комплектуючих "General Electric". Щодо решти трьох генераторів, вони були зроблені в Ленінграді пізніше, але чи були там американські комплектуючі та в якій кількості, зараз науковцям невідомо".

"Цей гідровузол був неймовірних розмірів. Після цього на Дніпрі було збудовано ще 5 гідровузлів, але ДніпроГЕС є найвищою греблею, в окремих місцях її висота сягає 62 метри. Це як два 9-поверхові будинки, а може й більше. Значний напір плюс велика витрата води з Дніпра забезпечували потужність - це було 560 тисяч кіловат після завершення будівництва".

"Підірвали частину греблі. Це приблизно 43 тисячі кубометрів. Під час будівництва греблі такий обсяг бетону вкладали за 2-3 дні. За довжиною, це приблизно 175 метрів із понад 600-метрової довжини греблі. Тобто це значна частина, йдеться про верхню частину греблі, де розташоване дорожне полотно. У тілі греблі є дві оглядові галереї. Саме у верхню галерею радянські військові занесли вибухівку, і нижче цієї галереї дія вибуху не розповсюдилась. Мені відомі два радянські вибухи. Перший - власне на греблі, а другий - це аванкамерний міст. Між самою греблею і правим берегом є невеличке озерце, мовою гідроенергетиків - аванкамера. Через неї є міст, який так само зруйнували радянські військові. Робили це переважно зі стратегічних міркувань, тобто для червоноармійців було дуже важливо не пропустити німецькі війська через греблю, яка є також і мостом між двома берегами".

"Гребля не зникла повністю. У ній утворився проран завширшки десь 170 метрів, це п'ята частина всієї довжини ДніпроГЕСу. У нижній б'єф вода почала різко прибувати, і якщо там існували понтонні переправи або хтось переправлявся на човнах, то все це було зруйновано, і тисячі людей загинули".

"Евакуювати це обладнання не було ніякої можливості, тому що не було залізничного сполучення. Спочатку намагалися все витягнути, а коли зрозуміли, що не вийде і вивезти неможливо, то просто замкнули генератори. Вони зіпсувалися від короткого замикання".

Однак досить швидко, німецька окупаційна влада заходилися відновлювати роботу станції. Розповідають гідролог Віктор Вишневський та історик Володимир Лініков:

"До відновлення таких об'єктів були теж залучені найкращі німецькі фахівці. А щодо робочої сили, її було доволі багато. Адже перша частина тієї війни була вкрай несприятлива для Радянського Союзу. Достатньо сказати, що в Київській операції було оточено понад мільйон червоноармійців, які потрапили в полон. Їх потім широко використовували для багатьох робіт, у тому числі для відновлення ДніпроГЕСу".

"Наприкінці 1941 року почалися роботи з відновлення. Вони тривали практично весь 42 рік. А в 43-му греблю було відновлено повністю, і 5 гідроагрегатів вже могли давати промисловий струм, хоча підтверджена одночасна робота не більше 2 генераторів. Якщо говорити про німецьке обладнання, то якогось серйозного нового не завозили. Але відома німецька фірма забирала статори, ротори з метою перемотати обмотки в Берліні, а потім повертала обладнання після капітальної модернізації".

"Планувалося зруйнувати цю станцію дощенту. Але з історичних джерел відомо, що розвідникам вдалося дістатися до кабелю, який мав подати електричний сигнал, і перерізати його. Тому, попри значні руйнування обладнання, гребля залишилася стояти, і навесні 1944 року вже розпочалися роботи з відновлення ДніпроГЕСу".

"Немає відомостей про те, що німці під час відступу вивозили обладнання. Але псували - це сто відсотків. Перед німцями в 43 році стояли такі ж самі проблеми, як перед радянськими військами в 41-му: не пропустити противника через Дніпро. Тому спочатку були підірвані лише верхні частини греблі, які були мостом. Але німці контролювали Дніпровську ГЕС з 14 жовтня до 30 грудня 1943 року. Я нарахував 6 вибухів, що були влаштовані німцями. Можливо, їх було більше, але точно ми сказати не можемо. Якщо йдеться про псування обладнання, то з лиця землі було стерто будівлю машинної зали, де розташовані турбіни і генератори. Усе це не підлягало відновленню в принципі. Коли почалося радянське відновлення, все розібрали, згребли і побудували фактично нову машинну залу".

Після війни відбудова промисловості потребувала великої кількості електроенергії. І тому відновлення ДніпроГЕСу, який і сам був для комуністичної влади символом її успіхів, знову стало важливим пріоритетом. І знову без закордонного обладнання не обійшлося. Розповідають гідролог Віктор Вишневський та історик Володимир Лініков:

"Радянський Союз мав можливість будувати, але не мав таких турбін, які були поставлені зі Сполучених Штатів. До речі, сам проєкт ДніпроГЕСу створювався під іноземне обладнання, адже СРСР такого не випускав. І збоку США в Запоріжжі був такий Г'ю Купер, який консультував встановлення цього обладнання. До американців довелося звернутися і в 44 році, тому що промисловість у той час випускала переважно військове обладнання, а турбіни не виробляли. Із тих 9 турбін, які зараз стоять на станції, лише перша партія була американська. А по закінченні Другої світової війни, коли запрацювали вітчизняні заводи, вдалося налагодити виробництво турбін, і кінцівку добудовували, спираючись на них".

"Звісно, на початку 1944 року Радянський Союз не міг зробити ні турбін, ні генераторів. Перші п'ять електрогенераторів другого відновлення також були американські, за тими ж самими кресленнями. Кран у машинній залі також американський, як і портальні крани, що піднімали щити. І тут важко сказати, чи це ще був ленд-ліз, чи вже закупівлі обладнання на комерційній основі. Але дуже швидко США та СРСР побили горщики, тому подальше обладнання для відновлення станції вже було радянським".

"Із 1968-го до 1980 року тривала капітальна реконструкція ГЕС. З одного боку, побудували новий міст і розширили його. З другого боку, радянська промисловість розвивалася за екстенсивним принципом, тобто не вглиб, а вшир. Звісно, потребували додаткової електрики, і нова машинна зала за своєю потужністю - це приблизно один енергоблок сучасної ЗАЕС. На атомній 1 мегават, а нові генератори машинної зали давали більше 1,3 мегавата. Коли прибудовували другу машинну залу, це змінило архітектурний ландшафт ГЕС повністю, тому що від лівого берега до острова Великого абсолютно змінився вигляд станції".

"Після того, як було збудовано ДніпроГЕС-1, створили цілий каскад гідроелектростанцій. На Дніпрі стоїть шість ГЕС. Станції, збудовані вище за течією, насамперед це Кременчуцька із величезним водосховищем, дали змогу зарегулювати стік Дніпра. І відпала потреба у великій водоскидній греблі, яку будували на випадок значних повеней. У 1970-х роках була реалізована ідея будівництва ДніпроГЕСу-2 біля лівого берега. Водночас було реконструйовано шлюз, розширено автошлях, який і зараз широко використовується. А наприкінці 90-років, після розпаду СРСР, постало питання заміни гідротехнічного обладнання - турбін, генераторів, трансформаторів тощо. Така робота розпочалася в 90-х роках та істотно поліпшила якісні характеристики обладнання. Підвищився коефіцієнт корисної дії, і станція стала набагато потужнішою. Якщо первісна потужність була 560 тисяч кіловат, після відновлення 650, то зараз станція має загальну потужність 1,5 мільйона кіловат. Іншими словами, вона у півтора рази потужніша одного блока-мільйонника на атомній електростанції".

"Під час розпаду СРСР кожна держава збудувала свою власну енергосистему. У 1992-93 роках відбувалися такі зміни, які викарбували українську енергосистему. А далі все залежало від потреб. Українська промисловість за незалежності споживала менше електрики, ніж за радянської доби. Тому виробництво електрики скорочувалося ‒ і атомної генерації, і теплової. До речі, ще один чинник, який вплинув на ДніпроГЕС, це побудова великої кількості теплових та атомних станцій. І гідроелектрогенерація у 80-х роках відповідала лише піковим потребам".

Після 24 лютого 2022 року для ДніпроГЕСу постали нові виклики. Як показали події Другої світової війни, греблю дуже важко повністю знищити, хоча навіть відносно невеликий прорив може спричинити велику техногенну катастрофу. Однак нині під загрозою насамперед опиняються лінії електропередач, що сполучають станцію з енергомережею України. Захист цієї мережі, поряд із захистом греблі ДніроГЕСу, окремий важливий пріоритет для держави.
Фото: Укргідроенерго. Будівництво Дніпрогесу. Водозливна гребля, 1932 рік.

# data[].attributes.attachment_link.title
ДніпроГЕС: історія будівництва, руйнування та відновлення

# data[].attributes.attachment_link.description
Напередодні звільнення Правобережжя Херсона від російських окупантів Москва розганяла фейки про можливий підрив Каховської ГЕС. На щастя, цього не сталося. Однак це привід розповісти про значення таких споруд, адже їх в Україні є декілька. Українське радіо підготувало про це радіофільм. Перша і найбільш відома споруда - легендарна ДніпроГЕС.