# data[].attributes.body
Drága Kati! Ezt a kerek évfordulót egy nagy öleléssel, hangos nevetéssel, finom spanyol vörösborral kellene ünnepelnünk.  Menni a Pradoba, hallgatni azt a finom szenvedéllyel átszőtt elemzéseket, amiből rengeteget tanultam. Hallgatni a bölcs tanácsaidat, ami az élet minden területére vonatkozva objektíven a Te végtelen finomságoddal megfogalmazva olyan nagyon hiányoznak…vagyis Te hiányzol olyan nagyon. Amikor elmegyek az ajtód előtt, végig simítom és halkan köszönök, hogy “bárhol is vagy Kati, szia”.
Remélem, hogy ülsz valahol, egy jó helyen egy nagy kerek asztalnál a szeretteiddel és a Tőled megszokott finom stílusoddal hallgatod a köszöntéseket egy nagy csokor apró rózsaszín rózsával az asztalon. Én innen köszöntelek: Isten éltessen!
Alice

# data[].attributes.body
Valahonnan mindig kerített rám időt, és mentem is, sokszor csak beszélgetni. Gyakran eszembe jut, amikor panaszkodtam, hogy a hallgatók érdektelenek, pedig én azt hittem, az egyetemen kell a tehetségeket gondozni, mert a középiskolában nincsen rá időnk. Azt mondta, éppen fordítva van, az egyetemen már késő, abból lesz jó tanár, akit jól tanítottak, a többiekkel a minimumra törekszünk. El szoktam ezt magamnak mondani, amikor éppen nehéz tanárnak lenni.
Köszönök mindent!

# data[].attributes.headline
Tegnap lett volna Czibula Kati 60 éves. Tegnap volt az osztályom szalagavatója. Testben és lélekben is velük voltam, velük készültem, velük ünnepeltem. De a szellemiséget, ami odavezetett, amit a tanítás mindennapjaiban gyakorolok, és ami még most (!) is ott tart, az az irodalom, a művészet szeretete, a mindig felfedezésre váró, újat mutató, ugyanakkor megnyugtató, otthonos közege, no meg persze a gyerekek, a jelenük, a kíváncsiságuk a nyitottságuk, a még ki nem alakultságuk, a bennük rejlő lehetőség, és a remény, hogy valami általuk, illetve a közösen együtt töltött idő, megszerzett művészeti, erkölcsi tapasztalat által talán megváltozik, hogy a történetünk ebben a kölcsönhatásban, aminek eredője Czibula Kati öröksége, végre talán jóra fordul.

# data[].attributes.subject
Tegnap lett volna Czibula Kati 60 éves. Tegnap volt az osztályom szalagavatója. Testben és lélekben is velük voltam, velük készültem, velük ünnepeltem. De a szellemiséget, ami odavezetett, amit a tanítás mindennapjaiban gyakorolok, és ami még most (!) is ott tart, az az irodalom, a művészet szeretete, a mindig felfedezésre váró, újat mutató, ugyanakkor megnyugtató, otthonos közege, no meg persze a gyerekek, a jelenük, a kíváncsiságuk a nyitottságuk, a még ki nem alakultságuk, a bennük rejlő lehetőség, és a remény, hogy valami általuk, illetve a közösen együtt töltött idő, megszerzett művészeti, erkölcsi tapasztalat által talán megváltozik, hogy a történetünk ebben a kölcsönhatásban, aminek eredője Czibula Kati öröksége, végre talán jóra fordul.

# data[].attributes.body
Pintér Bori

# data[].attributes.body
Drága Cibi, olyan jó lett volna együtt ünnepelni ezt a napot, megérdemelted volna, hiszen annyi kollégának, barátnak szervezted meg ragyogó ötletekkel, csodálatos helyszínekkel a 60. vagy a 70. születésnapját. Nem azért tetted, mert arra gondoltál, hogy egyszer majd talán téged is így köszöntünk (köszöntenek), hanem mert így tartottad természetesnek, mert valami szépet és nagyszerűt akartál, ez fakadt belőled.... Nagyon hiányzol, de biztosan jó társaságban vagy, Tanár úrral együtt nézitek onnan föntről, hogyan halad a kritikai kiadás és hányan jöttek el a drámatörténeti konferenciánkra. Sokszor emlegetjük a szavaidat, a gesztusaidat, azt, hogy mit mondanál erről vagy arról, itt vannak velünk a könyveid és a tárgyaid, s ezekkel együtt itt vagy te is velünk - és ez már mindig így is marad...Szeretettel, Márti

# data[].attributes.headline
Kedves Tanárnő! Minden évben van egy nap - a mai - melyen a fb értesítést küld: "Ma van Czibula Katalin születésnapja. Tégy róla, hogy ..." És én kétségbeesetten kattintok tovább, el, bárhová... Pedig tudom, hogy késő. Mert már látom a Tanárnőt a Kazinczy utca valamelyik termében, amint végtelenszer összetett, gyönyörű mondatokkal magyaráz. Érteni tanít: Szépséget és Értelmet. Sziromleveleket, költői képeket, toposzokat, stílusjegyeket hajtogat félre - értőn, óvatosan -, hogy megmutassa nekünk a mélyben rejtőző valódi értéket. Aztán visszasimít mindent a helyére, végül int: Amikor készülnek a vizsgára, ne felejtsék el! Nem felejtjük, Tanárnő!  N.J.

# data[].attributes.subject
Kedves Tanárnő! Minden évben van egy nap - a mai - melyen a fb értesítést küld: "Ma van Czibula Katalin születésnapja. Tégy róla, hogy ..." És én kétségbeesetten kattintok tovább, el, bárhová... Pedig tudom, hogy késő. Mert már látom a Tanárnőt a Kazinczy utca valamelyik termében, amint végtelenszer összetett, gyönyörű mondatokkal magyaráz. Érteni tanít: Szépséget és Értelmet. Sziromleveleket, költői képeket, toposzokat, stílusjegyeket hajtogat félre - értőn, óvatosan -, hogy megmutassa nekünk a mélyben rejtőző valódi értéket. Aztán visszasimít mindent a helyére, végül int: Amikor készülnek a vizsgára, ne felejtsék el! Nem felejtjük, Tanárnő!  N.J.

# data[].attributes.headline
Drága Tanárnő! Nemigen lehet megszokni, hogy nincs közöttünk! Minden irodalomórára készülve és azt tartva (hosszú gyakorlat) eszembe jutnak Tanárnő felkészítései. És még csak 60 lenne! Milyen szép ünnepséget szerveznének munkatársai! Így csak az emlékezés marad. Boldog vagyok, hogy a Magyaróra decemberi száma közölni fogja az emlékkonferencia legszebb előadásait. Vigyázzon magára -- Odafenn is! Blankó Miklós

# data[].attributes.subject
Drága Tanárnő! Nemigen lehet megszokni, hogy nincs közöttünk! Minden irodalomórára készülve és azt tartva (hosszú gyakorlat) eszembe jutnak Tanárnő felkészítései. És még csak 60 lenne! Milyen szép ünnepséget szerveznének munkatársai! Így csak az emlékezés marad. Boldog vagyok, hogy a Magyaróra decemberi száma közölni fogja az emlékkonferencia legszebb előadásait. Vigyázzon magára -- Odafenn is! Blankó Miklós

# data[].attributes.attachment_caption
"Mezők szép virági, vizek friss folyási,        Könyvezzetek énrajtam." Petrőczy Kata Szidónia 

# data[].attributes.body
Drága Tanárnő!
Isten éltesse kerek születésnapján!
Azon tanáraim közé tartozik, akik hatására magam is tanár lettem. Emlékszem, egy irodalomtanításról szóló szemináriumon azt mondta, hogy a legfontosabb, hogy egy magyartanárnak legyen következetes irodalomszemlélete. E gondolata számomra azóta is "lámpás" az irodalom sűrű erdejében.
Az Ön által képviselt szellemi sokszínűség, a régi (és új) irodalom iránti őszinte szeretete, valamint a Tanárnő dinamikus mivolta, érzékeny odafordulása számomra örök példa.
Hiszem, hogy Írisz odaát is meghozza a tavaszt!

"Megjön a tavasz tarkasága:
fehér pöttyök és piros pontok,
virágos fák, tavaszi gondok,
tavaszi sírok ciprusága,
fehér virág hull barna sárba,
szelet mond az alkonyi pír is;
halálvágy száll a bús muzsákba,
mikor
zöld köntösét cifrázza Irisz."
(Babits Mihály)

Szeretettel: Rideg Béla

# data[].attributes.body
Drága Kati, ezt a fotót küldtem neked Oslóból, 2019. május 9-én, miután május 5-én meglátogattalak Erdélyből érkezve a lakásodon. Elegáns és dinamikus voltál, mint mindig. Fontos dolgokról beszélgettünk, és lettek közös terveink. Az ajtóban még mondtad, hogy egy érdekes felfedezésedet (nem szakmai) majd elmondod, nagyon érdekelt, amire rájöttél, abból amennyit elmondtál engem is érintett a dolog, de úgy éreztem, igen, maradjon a következő alkalomra, ott a nyitott ajtódban azt reméltem, ha nem akarom most megtudni, akkor fogunk még találkozni. Nem így lett sajnos. Fáj, hogy későn kerültünk igazán közel egymáshoz, és nem maradt már időnk... Az Északról írt tavaszi fotókat tartalmazó levelemre ezt válaszoltad, ezekből a mondataidból is árad a dinamizmus. Szeretettel gondolok Rád és nagyon hiányzol.
"Drága Mona!

Benapsugaraztad a napom :-) Az unokaöcséd egy kis fotóművész. A lekvár csodás, az alma már el is fogyott:-)

Olyan jó volt együtt lenni, beszélgetni szabadon, fontosnak gondolt, jóóó dolgokról.

Érezd jól magad, gondolj okosakat és írj hasznosakat!

ÖlelleK"

# data[].attributes.body
Drága Tanárnő!
Remélem ma csupa szépet, szívmelengetőt látott Odaföntről, abból a bizonyos páholyból! Szívből sajnálom, hogy jókívánságaimat nem adhatom át személyesen ezen a jeles napon, ahogyan azt is, hogy a minket követő tanárnemzedékeknek az Ön példája, útmutatása és jótanácsai nélkül kell felnőniük a nagy feladathoz! Mi viszont sosem feledjük, amit kell, hisz "az égbe bál van, minden este bál van"!
Szeretettel: Papné Horányi Eszter

# data[].attributes.body
Isten éltesse nagyon sokáig! Nagy szeretettel, tisztelettel gondolok Önre. Most is előttem van az, a frissesség, amivel ön rendelkezett. Mindig felébredtünk, amikor bejött az órára, és elkezdődött a szeminárium. Én még soha életemben nem találkoztam olyan szenvedélyes emberrel, mint, amilyen Ön volt. Soha. Ilyen intenzitással szeretni az irodalmat, a művészeteket, és mindent, amibe belefogott még nem láttam senkit. Magam is úgy gondolom, hogy szenvedélyesség nélkül furcsa lehet élni. Mióta nem tetszik itt lenni velünk fizikailag, azóta mindenkiben valahogy keresem Czibula Katalin erejét, vitalitását, és főleg az irodalom iránti szeretetét. Időnként megcsillan az univerzumban egy hasonló csillag, és akkor reménykedem, hogy vannak még csodák, mert Ön az volt, és szerencsésnek érzem magam, hogy a tanítványa lehettem.  Azt mondják a halál nem a halottaknak fáj, hanem az élőknek... Drága Tanárnő, hát nekem még mindig fáj, de tartom magam, és igyekszem megőrizni az emlékét. Beszélni a barátaimnak Önről. A tűzről, ami Önben égett. Néhány ember szokta nekem mesélni, hogy: -"Sikeresnek érzem magam szakmailag, mert szeretem a munkámat." Mit mondjak nekik, Tanárnő, hogy sehol nincsenek az ön szenvedélyességéhez képest?  Ahhoz, amit ön képviselt itt az életben. Tudom, hogy semmi sem verseny. Semmi. Sem a szeretet, sem a szenvedélyesség, hogy mindenki önmagában egy csoda, és különleges, de az én áldásom az, hogy megismerhettem Önt, aki eddigi életem folyamán munkaszeretetben, odaszánásban, rajongásban, és munkamorálban átlagon felüli volt. Úgy gondolom, hogy őriznem kell ezt a lángot, amit ön képviselt, és továbbadni, ha sikerül, ha befogadják, ha elég érettek hozzá, és, ha elég önzetlenek, mert ez a láng, tűz, amit Ön képviselt, a lénye által mindenkire hatott. Mindenkit megsebzett így, vagy úgy, de nyomtalanul senkit nem hagyott, és közömbösséget sem maga után. Czibula Katalin személyéről mindenkinek volt véleménye, mert egy jelenség volt. Köszönöm, hogy ismerhettem. Jó lenne most egymásra mosolyogni, de jó lenne! Gondolatban meg is teszem. Boldog születésnapot, drága Tanárnő! Mindig szeretni fogom.
Szigligeti Anikó

# data[].attributes.headline
93 és 97 között tanított a főiskolán. Hallgatóként lenyűgözött az intellektusa, a műveltsége, az igényessége, a humora. Az a fajta tanáregyéniség volt, aki mindig képes volt lenyűgözni. Csinos volt, finom, nőies és elegáns. A 90-es évek fehérzoknis-makkoscipős-mályvazakós-suhogóstréninges no meg műszálasblúzos-magasszárúcipős-lenőttdaueres-kikönyököltkardigános világában igazi úrinő volt, egy európai jelenség (nem egyedüliként az akkori TFK magyar tanszékein). Egyik első évfolyamdolgozatomat Hozzá írtam, Plautus Hetvenkedő katonájából. Gyenge kis elemzés volt, de olyan alaposan javította, margójegyzetekkel, tanácsokkal, kommentekkel, mintha legalábbis egy szakdolgozat lett volna. Már akkor lenyűgözött ez a gondos figyelem. Ma már én javítok beadandó esszéket, s ha nem is ilyen szinten, de igyekszem én is alaposan olvasni, pontosan visszajelezni. Hallgatóim talán nem is tudják mennyit köszönhetnek az általuk nem is ismert Czibula tanárnőnek. Isten nyugtassa, emléke legyen áldott! (SzP)

# data[].attributes.subject
93 és 97 között tanított a főiskolán. Hallgatóként lenyűgözött az intellektusa, a műveltsége, az igényessége, a humora. Az a fajta tanáregyéniség volt, aki mindig képes volt lenyűgözni. Csinos volt, finom, nőies és elegáns. A 90-es évek fehérzoknis-makkoscipős-mályvazakós-suhogóstréninges no meg műszálasblúzos-magasszárúcipős-lenőttdaueres-kikönyököltkardigános világában igazi úrinő volt, egy európai jelenség (nem egyedüliként az akkori TFK magyar tanszékein). Egyik első évfolyamdolgozatomat Hozzá írtam, Plautus Hetvenkedő katonájából. Gyenge kis elemzés volt, de olyan alaposan javította, margójegyzetekkel, tanácsokkal, kommentekkel, mintha legalábbis egy szakdolgozat lett volna. Már akkor lenyűgözött ez a gondos figyelem. Ma már én javítok beadandó esszéket, s ha nem is ilyen szinten, de igyekszem én is alaposan olvasni, pontosan visszajelezni. Hallgatóim talán nem is tudják mennyit köszönhetnek az általuk nem is ismert Czibula tanárnőnek. Isten nyugtassa, emléke legyen áldott! (SzP)

# data[].attributes.body
Nem ismertem Önt közelről, a magyartanári MA-n volt néhány órám Önnél. Lenyűgöző órák voltak és bevallom, nagyon szíven ütött, hogy mennyire hiányzott ez a BA-s irodalomból. Hiába már a módszertanon volt a hangsúly, úgy mesélt, úgy tanított, hogy újra felébredt bennem az a fajta rajongás az irodalom iránt, amiért anno a magyar alapszakot választottam.
Miatta kezdtem érdeklődni kifejezetten a női költészet iránt, ennek története iránt, illetve sohasem feledem a cigány festőnőkről való előadását. Olyan sokrétű tudása volt, amely egyszerre volt motiváló, miközben meg is mutatta (nem nagyképűen, inkább biztatóan), hogy mennyi mindent nem tudunk. De mennyi mindent tudhatunk még, ha akarunk!

Amikor hallottam a halálhírét, sok éve nem láttam már, de mégis szíven ütött. Egyik legkedvesebb egyetemi tanárom ment el az Ön személyében. Sajnálom, hogy már nem hallhatom mesélni.
🌷
Széles-Horváth Anna

# data[].attributes.body
Szabó T. Annánál olvastam egyszer, hogy nincs múlás, csak változás van... Nagyon megtetszett ez a mondat, de azt hiszem, azóta értem csak igazán, hogy Ő nincs közöttünk. S milyen szép és pontos ez a kifejezés így: nincs közöttünk - hiszen ezzel azt is állítom, hogy valahol másutt viszont van. Hogyan is tudnám leírni, hogy "nem létezik", ha minden pillanatban gyökeresen más az alapélményem?

Néha zsigerileg megrémít a fizikai megsemmisülés, és talán kellenek még évek, mire belátom: mindannyian hírvivő követek vagyunk ezen a világon. Azoknak az értékeknek, érzéseknek és gondolatoknak, amiket átadunk, valóban csak a hordozó közege változhat meg, a lényege nem. Így vált Ő halhatatlanná minden mondatomban, erkölcsi normámban, krétaport a pulcsimról hevesen letörlő kézsöprésemben... Most is érzem és tudom, hogy figyel, dühöng, büszke, megint, fejet csóvál, megbocsát, megnyugtat, ha rám vagy a világra néz. Kiváltság ilyen Mestert magam mögött tudni, stabil iránytű, méltó testtartás ilyen ördögi időkben is.

Köszönöm, Tanárnő, hogy már biztosan tudom: nincs halál! Isten éltesse bárhol is, örökké!

# data[].attributes.body
Drága Katikám!

Két közös emlékkel, két képpel gondolok Rád. Mindkettő 2018 decemberében készült Madridban. Az örök rózsa! Hogy szeretted a rózsát, a rózsás tárgyakat, kelméket. Igen, a rózsa kecsessége, magabiztossága, szépsége Te voltál.

A másik kép, az Atocha pályaudvaron készült. Ez a huncut, kedves mosoly, vidámság, vitalitás is Te vagy. Ha valaki szerette az ÉLETet, az Te voltál. Annyi erőt, szeretetet, figyelmet, odafordulást kaptam Tőled, amit nagyon köszönök. És még ma is velem van. Köszönöm a barátságodat, a közös munkát, az utazásokat, a színházakat, az ebédeket, a kávézásokat, a sok nevetést, meghitt beszélgetéseket. Drága Kati, nagyon, de nagyon hiányzol! Milyen jó lenne most megölelni, és egy szál rózsával, no és egy jó olasz vörösborral fölköszönteni, és üdvözölni a hatvanasok klubjában.