# data[].attributes.body
Conflicte entre Espanya i el 1808 quan entren les tropes napoleoniques i acaba al 1814 quan va tornar Ferran VII al poder.

La Guerra va començar gràcies a que Napoleó va instalar al seu germà, Josep Bonaparte, al tron espanyol, després de Baoina

# data[].attributes.body
S’aproba el 19 de març de 1812. És la festivitat de Sant Josep, coneguda com "la Pepa".
És la primera Constitució espanyola que:
Estableix la Monarquia limitada, l'exercici del Poder Legislatiu per les Corts electes, una administració de justícia independent i els drets humans fonamentals.

# data[].attributes.body
El regnat de Ferran VII es caracteritza per l'enfrontament entre els absolutistes i els liberals, i es divideix en tres períodes:
1. La restauració absolutista.
2. El Trienni Liberal.
3. La Crisi Absolutista.

# data[].attributes.body
Ferran VII va decidir prescindir de l'obra legislativa de les Corts de Cadis i va reinstaurar l'absolutisme.
Van reprimir i perseguir als liberals, però després van protagonitzar diverses revoltes de caire insurreccional, els "pronunciamientos".
Finalment, va triomfar el de Rafael del Riego, l'any 1820.

# data[].attributes.body
Ferran VII va haver de jurar la Constitució de 1812 i la política espanyola va tornar a ser liberal. Però no va durar gaire: El context internacional va fer inviable el projecte liberal.
L'any 1823, un exèrcit francès de la Santa Aliança va envair l'Estat espanyol i va aconseguir el retorn a l'absolutisme.

# data[].attributes.body
Ferran VII torna a regnar com a rei absolut i els liberals tornen a ser perseguits.

La crisi econòmica va fer que el rei acceptés bastantes coses que els liberals “proposaven”. Aquesta actitud del rei va fer que els reialistes s'enfrontessin a ell i volguessin com a rei al seu germà, Carles Maria Isidre.

Ja que el rei no tenia fills nois, l'opció del seu germà era la millor per l'existència de la Llei Sàlica, la llei que impedia regnar a les dones. Però la Pragmàtica Sanció, que anul.lava aquella llei, va fer que la filla gran de Ferran fos proclamada heredera. Aixo provocra la guerra dels carlins

# data[].attributes.body
Va ser una disputa de pretendents a la Corona  i una lluita entre l'absolutisme i el liberalisme.

La victòria dels isabelins va fer possible la construcció d'un estat liberal a Espanya.

# data[].attributes.body
És el període de la història contemporània d'Espanya entre la mort de Fernando VII el 1833 i el triomf de la Revolució de 1868, que va obligar la reina a marxar a l'exili.

# data[].attributes.body
Aprobada per Fernando VII d'Espanya el 29 de març de 1830, que va promolongar la Pragmàtica de 1789, aprovada per les Corts d'aquell any, quan encara estava el rei Carlos IV i que, per raons de política exterior, no va arribar a entrar en practica

La Pragmàtica de 1789 anul·lava la Interlocutòria acordada el 10 de maig de 1713 de Felip V, que deia que les dones no podien accedir al tron.
La Pragmàtica Sanció de 1789 restablia el sistema de successió tradicional de les Set Partides d'Alfons X de Castella, segons el qual les dones podien regnar si no tenien germans nois.
La Pragmàtica de 1830 es limitava a publicar el text aprovat el 1789.

# data[].attributes.body
Constitueix el primer període de la minoria d'edat d' Isabel II d'Espanya, durant el qual la seva mare Mª Cristina va assumir les funcions corresponents a la Corona i va haver de fer front a la primera guerra carlista desencadenada pels partidaris del germà del rei Fernando VII, Carlos María Isidro.
Per contrarestar els carlistes, Mª Cristina va haver de concedir moltes coses als liberals, que a canvi recolzarien la causa d'Isabel II.
Després del Trienni Moderat i el triomf del bàndol "cristino" en la guerra carlista, els progressistes van encapçalar la revolució de 1840, que va obligar Mª Cristina a marxar a l'exili, i va passar el general Espartero a la regència.

# data[].attributes.body
Va ser promulgada a Espanya, a l’abril de 1834, per la regent Mª Cristina a mode de carta otorgada per la que es creaven unes noves Corts a mig camí entre les Corts estamentals i les modernes.

No era una Constitució, entre altres raons, perquè procedia de la sobirania del rei absolut que autolimitava els seus poders per propia voluntat, seguint el model de la monarquía restaurada a França després de Napoleò amb el rei Lluís XVIII.

# data[].attributes.body
Va ser l'últim període de la minoria d'edat d'Isabel II d'Espanya. Va acabar el 1843, quan un moviment militar i cívic encapçalat per una part del Partit Progressista i pel Partit Moderat va obligar a Espartero a que se n'anés a l'exili. La coalició antiesparterista va decidir proclamar la mayoría de edad d'Isabel en cuanto cumplió los trece años, en octubre de 1843, y se inició su reinado efectivo.

# data[].attributes.body
Al període de la majoria d'edat d'Isabel II es posen les bases de l'Estat liberal espanyol.
El nom prové del domini continuat del partit moderat, després d'eliminar Espartero i de reprimir la insurrecció centralista. Els moderats van proclamar major d'edat a la reina, dominada per una camarilla reaccionària.

# data[].attributes.attachment_link.description
Consulta los mejores reportajes, noticias y galerías de Historia en Muy Interesante

# data[].attributes.body
És una visió singular espanyola del liberalisme polític del segle XIX que respon a la representació política dels interessos de la nova classe dominant, formada per l'antiga aristocràcia i l'alta burgesia, que es van convertir en una nova oligarquia. Va aconseguir integrar en el Partit Moderat a bona part dels liberals moderats i també als més moderats d'entre els carlins, que després de l'abraçada de Bergara van procurar reconciliar-se amb els isabelins.  Més endavant es van organitzar altres projectes polítics inspirats pel moderatisme, com la Unió Liberal i el Partit Liberal Conservador.

En general el moderatisme és una confluència d'elements provinents de l'Antic Règim i del Nou Règim. Els seus referents europeus eren el doctrinarisme francès i el conservadorisme britànic. El seu adversari en la vida pública espanyola va ser el liberalisme progressista, encara que tots dos constituïen els partits dinàstics.

# data[].attributes.body
Va ser aprovada el 8 de desembre de 1845 per l'Assemblea Nacional, reunida a Conca, que va nomenar a Vicente Ramón Roca president de l'Equador.
Una altra vegada, aquesta constitució va declarar que la sobirania nacional havia de ser al poble, un poble on la religió oficial seria la catòlica.
La Constitució de 1845 va ser la més llarga del període, tot i que la seva trajectòria va patir continus intents d'adequació a les circumstàncies, des de les pròpies files moderades.

# data[].attributes.body
Va ser una guerra civil espanyola del segle XIX. L'enfrontament va ser originat al conflicte de successió dinàstica a la corona d'Espanya.

Certs historiadors com Robert Vallverdú l'han considerat un aixecament de Catalunya contra Madrid, certament, més que res, va ser una revolta catalana contra la dictadura dels moderats i contra un seguit de mesures centralistes que pertorbaven la vida del país.
Van participar: els carlins, certs progressistes i republicans catalans.

# data[].attributes.body
És el període del Regnat d'Isabel II durant el qual el Partit Progressista pretenia reformar el sistema polític del regnat, dominat pel Partit Moderat des de 1844, aprofundint en les característiques pròpies del règim liberal.

El 1854 va sortir Espartero com a primer ministre, i aquest va formar el govern en coalició amb Leopoldo O'Donnell.
Van promulgar la llei municipal que permetia l'elecció directa dels alcaldes. Van realitzar “La Constitució del 56”.

La desamortització de Madoz va permetre al govern progressista espanyol obtenir una garantia per a un préstec de la banca estrangera.

Al juliol del 1856 es va iniciar una vaga general a Barcelona i a les ciutats industrials del Vallès. Els industrials es van espantar i van exigir al govern un augment de la repressió.
El govern de Madrid es va trencar, O'Donnel va abandonar a Espartero, va fer un pronunciament, i va exigir a la reina que retornés el poder a Narváez.

# data[].attributes.body
És un sistema amb liberalisme moderat i amb poques reformes establertes pel rei.

# data[].attributes.body
És un període històric de la història d'Espanya que va passar entre la Revolució de 1868. Va suposar la fi del regnat d'Isabel II i la Restauració de la dinastia borbònica, al gener del 1875. Aquesta etapa es pot considerar un fet homòleg a la primavera dels pobles.

# data[].attributes.body
Va ser l'executiu transitori que es va formar a Espanya després del triomf de la Revolució de 1868, que va posar fi al regnat d'Isabel II. Constitueix el primer període del Sexenni Democràtic, i està dividit en dues etapes:
- La Constitució de 1869.
- El Regnat d'Amadeu I.

# data[].attributes.body
Va ser aprovada pel Govern Provisional de 1868-1871, després del triomf de la Revolució de 1868 que va posar fi al regnat d'Isabel II.
Va estar vigent durant el regnat d'Amadeu I.
Després de la proclamació de la Primera República Espanyola només va estar en vigor el Títol I, que recollia les llibertats i drets fonamentals, i va ser restablerta, però mantinguda en suspens, després del cop de Pavía que va donar pas a la dictadura de Serrano.
Va ser eliminada després del triomf del pronunciament de Martínez Campos, que va donar pas a la Restauració borbònica a Espanya, durant la qual es va promulgar la Constitució de 1876.

# data[].attributes.body
Després de la Revolució de 1868 a Espanya es va proclamar una monarquia constitucional, però va costar trobar un rei que acceptés el càrrec. Finalment el 16 de novembre de 1870 amb el suport del sector progressista de les Corts i dels carlistes, Amadeu I d'Espanya va ser triat rei.

La figura d'Amadeu era vista amb predilecció per la classe progressista espanyola. Fill d'un rei liberal anomenat el Galant Home que havia conduït la Unificació italiana a bon port. Finalment va ser escollit el duc d'Aosta com a rei d'Espanya.

Mentre Amadeu viatjava a Madrid va morir assassinat el general Joan Prim, el seu principal valedor. Després d'això Amadeu va tenir serioses dificultats per la inestabilitat dels polítics espanyols, les conspiracions republicanes, els alçaments carlistes, el separatisme de Cuba, les disputes entre els seus propis aliats i alguns intents d'assassinat.

El seu regnat va durar 3 anys. Quan va marxar es va proclamar la Primera República Espanyola.

# data[].attributes.body
El primer intent republicà en la història d'Espanya va ser una experiència curta. En els seus primers onze mesos es van succeir quatre presidents del Poder Executiu, tots ells del Partit Republicà Federal, fins que el cop d'Estat del general Pavía del 3 de gener de 1874 va posar fi a la república federal i va donar pas a la instauració d'una república unitària, sota la dictadura del general Serrano, que va ser interrompuda pel pronunciament de Martínez Campos al desembre de 1874.

# data[].attributes.body
Va ser una guerra civil espanyola del 1872-1876. Carles VII va cridar a la revolta el 15 d'abril de 1872 i va ser escoltat pel País Basc, Catalunya i també es van aixecar partides a altres llocs.

Un dels motius que va empènyer alguns sectors de Catalunya a anar a la revolta, va ser la promesa de restauració de les Constitucions catalanes, abolides pels Decrets de Nova Planta de Felip V.

Al febrer de 1873 molts monàrquics es van passar als carlins. A Catalunya el representant de Carles va haver de passar a França l'octubre de 1875 i les darreres partides es van liquidar al novembre. La Guerra va acabar el 19 de novembre d’aquell mateix any.