# data[].attributes.body
Nakon Dioklecijanovog povlačenja s vlasti izbija borba za prijestolje, vlast preuzima Konstantin. Slika unutrašnjosti palače.

# data[].attributes.body
Dioklecijanova palača je antička palača cara Dioklecijana u Splitu.[1] Oko 300. godine podigao ju je rimski car Dioklecijan i u njoj je boravio nakon povlačenja s prijestolja (305.g) do smrti (316.g).

Sagrađena je u uvali poluotoka 5 km jugozapadno od Salone, glavnoga grada provincije Dalmacije. Ostatci palače danas su dio povijesne jezgre grada Splita koja je upisana na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi još 1979. godine

# data[].attributes.body
Dioklecijan se za vrijeme svoje vladavine oslanjao na vojsku koja pod njegovim direktnim zapovjedništvom u 20 godina nije doživjela poraz, a i svaki rat carstva završio je u konačnici pobjedom Rimljana, to je zbog toga što je od vojnika tražio vojnicku vrijednost,vrline i slogu.

Jedno od značajnih Dioklecijanovih dostignuća bio je Edikt o cijenama (Nikomedija, 301. godine) u kojem on točno propisuje cijene svakog proizvoda i radne snage, te predviđa smrtnu kaznu kako za prodavača, tako i za kupca uz obrazloženje : „ … i neka nitko ne smatra ovu odluku surovom jer je svakome pružena mogućnost da izbjegne kaznu ako se drži umjerenosti“. No u stvarnosti edikt se nije mogao provoditi jer nije mogla biti ista cijena nekog proizvoda na bogatom Istoku i siromašnom Zapadu. Evo nekih cijena i nadnica:

Cipele – 60 do 150 denara

Vino - 8 do 70 denara

Kokoš – 60 denara

Sir - 20 denara

Maslac- 70 denara

Govedina – funta 8 denara

Svinjetina – funta 20 denara

Morska riba – funta 70 denara

Poljodjelski radovi – 25 denara plus hrana

Tesar, stolar - 50 denara

Klesar - 60 denara

Ličilac - 75 denara

Kovač, pekar - 50 denara

Brodograditelj- 50 denara

Učitelj, po djetetu – 50 do 200 denara

Odvjetnik – 250 denara po tužbi

Šišanje, brijanje – 2 denara

# data[].attributes.body
1. Dioklecijan 25 000 vojnika

2. Galerije 20 000 vojnika

3. Konzul Tusco 10 000 vojnika

4. Konzul Anulio 15 000 vojnika

Carstvo je bilo podjeljeno među četiri vladara: Dioklcijana, Galerija i dva konzula Tusca i Anulia.

Dioklecijan je zapovijedao vojskom u Meziji, zatim carskom gardom, a nakon Numerijanove smrti proglašen carem (284.). Iduće godine imenovao je svojega prijatelja Maksimijana cezarom, a 286. augustom i suvladarom, predavši mu na upravu zapadni dio Carstva. Osiguravši granice države na Eufratu i u Siriji, uzeo je 293. sebi za suvladara i cezara Galerija, kojemu je dao kćer Valeriju za ženu; istodobno je i Maksimijan za svojega suvladara i cezara proglasio Konstancija I. Time je u državi provedena tetrarhija (četverovlađe): Dioklecijan je izravno upravljao azijskim dijelom države i Egiptom, Galerije Balkanskim poluotokom i Podunavljem, Maksimijan Italijom, Recijom, Hispanijom i Afrikom, a Konstancije I. Galijom i Britanijom.

# data[].attributes.body
Dioklecijanovi progoni ili Veliki progoni, je naziv za posljednje velike progone kršćana od strane vlasti Rimskog Carstva, a koji su se zbili početkom 4. stoljeća. Ime su dobili po caru Dioklecijanu, jednom od vladara tadašnje tetrarhije, koji je 303. zajedno sa svojim kolegama Maksimijanom, Galerijem i Konstancijem Klorom izdao niz edikata kojima se pod prijetnjom strogih kazni zahtijeva od kršćanskih vjernika da prakticiraju tradicionalne rimske obrede

# data[].attributes.body
Dioklecijan pokušava vratiti staru vjeru Rimljana te u kršćanstvu vidi veliku opsnost i zbog toga je progonio kršćane i ubijao ih.

# data[].attributes.body
Time je u državi provedena tetrarhija:

Dioklecijan je neposredno upravljao azijskim dijelom države, Trakijom i Egiptom

Galerije Balkanskim poluotokom i Podunavljem,

Maksimijan Italijom, Recijom, Hispanijom i Afrikom

Konstancije Galijom i Britanijom

# data[].attributes.body
Porijeklom je iz seljačke porodice. Uzdigao se od običnog vojnika do vojnog zapovjednika u Meziji i zapovjednika carske tjelesne garde. Poslije smrti Numerijana u nerazjašnjenim okolnostima Dioklecijan uspijeva da ga vojska 284. proglasi carem, tj. pobunjenikom protiv cara Karina. Odlučujuću vojnu bitku za vlast Dioklecijan gubi, ali, ne gubeći duh, organizira ubistvo Karina postavši tako napokon car. Samo godinu dana kasnije, tj. 286. godine imenovao je svog prijatelja Maksimijana augustom i suvladarom, predavši mu na upravu zapadni dio carstva. Osiguravši granice države na Eufratu i u Siriji, uzeo je 293. sebi za suvladara i cezara Galerija, koga je oženio svojom kćerkom Valerijom. Istodobno je i Maksimijan za svog suvladara i cezara proglasio Konstancija I Klora.