# data[].attributes.body
Jujj

# data[].attributes.body
Ačiū labai! Įsivaizduokite, jei Maironis, būdamas kunigu, rektoriumi, atvirai dedikuodavo eilėraščius užrašydamas moters inicialus ar pirmą vardą. Vadinasi, jis nebijojo, nesigėdijo, kad parašyti eilėraštį jį įkvėpė moteris, kad jis yra vienišas kunigas, ir kad jį kankina begalinis vidinis draskymasis ir kad tos mūzos skaidrino jo vienatvę.
Jeigu nebūtų buvę emocijų – meilių, jausmų, išgyvenimų, tai nebūtų ir vadinamosios Maironio „ego“ lyrikos, kurioje jis atsiskleidžia kaip žmogus. Visi tie malonūs pokalbiai, pasisėdėjimai prie arbatos  nutolina kasdienybė ir visokias nuoskaudas, o kai jau vakaras blėsta, užplūsta pobūvio nuovargis, tuomet pajunta, kaip vėl artėja šalčio banga, jau nori greičiau likti vienas, nugrimzti maldos suolelyje...
Nieko nuostabaus, jog viešas žmogus - dažnai lieka vienišas, o dar tas visuomenės atstūmimas, lyrinės kūrybos nevertinimas, slėgė Maironio širdį, o atlėgti padeda jausmų išliejimas eilėmis. Net viešas prisipažinimas eilėraštyje "Nuo Birutės kalno" : " Trokštu draugo arčiau: juo tikėti galiu " - mažai kam tesuvirpino širdį...

# data[].attributes.body
Kad ir kokios pikantiškos žinios, reikia leisti tarti žodį ir kaltinamojo gynėjui...

# data[].attributes.body
GANA! Gerbiamas teisėjau, prašau leidimo tarti žodį!

# data[].attributes.body
Teisėjas: Ačiū, gerbiamieji prokurore ir teisėjau už ginčą. Nors ir Jūs, pone prokurore, turėjote gana rimtų argumentų prieš Maironį, tačiau man, kaip ir advokatui, jis visada buvo ir išliks tikru tautos tėvu. Kad ir kokia mūsų tautos situacija - būtina atsižvelgti į praeitį, nes tai yra mūsų vizitinė kortelė

# data[].attributes.body
Gerbiamasai, nepertraukinėkit manęs! Bet kuriuo atveju, jis iš pradžių studijavo literatūrą, tad turėjo daug galimybių susipažinti su gražiomis studentėmis ir su jomis maloniai pasišnekučiuoti. Atrodytų, kas čia tokio. Mielieji, tai nesibaigė net ir Maironiui tapus kunigu.
Maironis juokaudavo savo bičiuliams, kad jam neįdomūs tokie pobūviai, kuriuose būdavo „tik bjaurioji lytis“ ir nebūdavo „dailiosios lyties“. Poetui, kaip jis sakydavo, reikėdavę emocijų, kurias suteikdavo „dailiosios lyties atstovės“: „Man reikalingas įkvėpimas“ - gindavosi Maironis.
Mano žiniomis, poetas dažnai norėdavo pabūti vienas, įtraukti daug tyro oro ir tebejausti savo mūzos ašarą ant savo riešo, kaip pats sakė - „Aš be tavęs kaip be lietaus išdžiūvus žemė“. Kitai mūzai
Eilėraštis „Poezija“ taip pat skirtas vienai iš įkvėpėjų. Poezija - tai moteris - mylimoji - mūza. Eilėraščio vienas iš posmų užrašytas ant fotografijos antrosios pusės, o nuotraukoje žavi juodaplaukė, vardu Ona.
Viename poezijos rinktinės „Pavasario balsai“ leidime tautos dainius ties eilėraščiais net buvo surašęs tauriems išgyvenimams įkvėpusių moterų inicialus
Sklinda kalbos, jog ten, už Atlanto gyvena jo sūnus, o dukra - žymi pianistė - Aldona Dvarionienė...

# data[].attributes.body
Tačiau studijuojant Kijeve, subrendo jo tautinė lietuvio savimonė, todėl šiuos eilėraščius jis sunaikino....

# data[].attributes.body
Kaip žinote, po Kauno gimnazijos baigimo, Maironis neiškart pasuko kunigystės keliu. Pirmiausiai jis pasirinko literatūrą, nes mokantis aukštesnėse gimnazijos klasėse mokytojai gyrė jo brandžius rašinius, lenkiškas eiles.......

# data[].attributes.body
Ramiau, draugas advokate! Prokurore, prašau tęskite

# data[].attributes.body
Nesutinku! Mano kaltinamasis Peterburgo dvasinėje akademijoje kilo hierarchijos laiptais - tapo profesoriumi, o bažnytinė karjera nebuvo tokia sklandi, nes lenkomaniškai nusiteikę dvasininkai nenorėjo įsileisti įtakingo lietuvių visuomenės atstovo.

# data[].attributes.body
Kalbant apie Jono Mačiulio kunigystę - tai jis anaiptol ne šventasis! "Kalbama, jog būtent dėmesys moterims galėjo būti viena svariausių priežasčių, kodėl Vatikanas taip ir nesuteikė J.Mačiuliui vyskupo regalijų, kurioms jis buvo pristatytas net penkis kartus"

# data[].attributes.body
Prieštaravimas priimtas.

# data[].attributes.body
Ką apie tai manote, prokurore?

# data[].attributes.body
Prieštarauju! Rimtiems dalykams mano ginamasis niekad negailėjo pinigų- paremdavo bažnyčių statybą, iš algos stengėsi sesers Kotrynos vaikus išmokslinti ir į žmones išleist, kartais šelpė ir svetimus mokinius ar studentus. sodino liepų alėjas, rentė lieptus, netgi rinko šiukšles ir statybų atliekas iš ką tik pastatytos bažnyčios šventoriaus

# data[].attributes.body
Be naujovių - nebus progreso! Todėl reikia mokėti prisitaikyti prie aplinkos, o ne tvirtai laikytis už vienintelės idėjos - Tėvynės meilės. Žmogus turi mylėti ir kitus, ir aplinką, pagalvoti ir neįmanomus dalykus.
Tačiau grįžtant prie Maironio, taip pat turime žinių jog Rektorius  akylai ir griežtai taupė, bardavosi dėl kiekvieno nereikalingai seminarijoje degančio žiburio. Jis nusipelnė šykštuolio vardo. Auklėtiniai, prisimindami rektorių, pasakodavo ne itin malonias detales. Ypač, kai neturtingi klierikai neturėdavo kuo užsimokėti už mokslus. (sakydavo- „Jei dievas šaukė- atsiras ir pinigai, o jei ne- tai nėra ko visiems veržtis į kunigus“)

# data[].attributes.body
ADVOKATAS: Profesorius puikiai supranta, kad studentai iš dėstytojų laukia vos ne cirko, juolab, jog tvyro neramūs laikai, įvairūs literatūros pokyčiai - "Bet Maironis nelakstė po auditoriją, rankomis nemosikavo, kojomis netrypė ir nepataikavo jaunimui". Jo tikslas tėra vienas- išmokyti. O paskaitoms profesorius ruošiasi atsakingai - susiranda kalnus medžiagos ir gaišta prie jų valandų valandas. Tiesa, kad profesorius buvo reiklus, palaikė pagarbų santykį su studentais, per daug nesibičiuliavo ir reikalavo tokios tvarkos, kokia ir turi būti, norint pasiekti mokslo aukštumų.  O studentai patys tyčiojasi ir specialiai nedaro namų darbų, laukdami Maironio reakcijos - pakelto balso, išsimušimo iš paskaitos. O priežastis, kodėl poetas nemėgo modernizmo, yra tvirtas nusistatymas, jog klasika visuomet yra teisinga ir tokiai mažai tautai turėtų būti svarbiau ne kopijuoti vakarietišką kultūrą, o laikytis savo tautos istorijos ir jos vertybių!

# data[].attributes.body
TEISĖJAS: Tylos salėje!! Pradėsime teismą. Šiandien, 1931m. kovo 21-ąją dieną, nagrinėsime bylą, kurioje Maironis yra kaltinamas lietuvių kurstymu, skelbiant jau pasenusias idėjas. Prokuroras  - visuomenės atstovas, o advokatas gins Maironio poziciją.
PROKURORAS: Norėčiau pradėti, jūsų prakilnybe. Kaltinamasis Jonas Mačiulis - Maironis nuolat skundžiasi, esąs nepripažintas, jo eilės neįvertintos. Tačiau, ponas teisėjau, Lietuva jau laisva šalis ir niekam nebereikia tų patriotinių, nacionalistinių eilių!
TEISĖJAS: Ačiū, draugas prokurore, jūsų poziciją supratau. Kaip jūs į tai atsakysite, advokate?
ADVOKATAS: Jūsų šviesybe, Ar bent suprantate, kiek mūsų didžiai gerbiamas poetas turėjo paaukoti, tikėdamasis pagerinti savo vietą visuomenėje? Nemanote, jog išankstinis tautos nusistatymas buvo labai stiprus pamatas pradėti šį visuomenės nepasitenkinimą Maironio kūryba? Kaip Jūs galite taip atšiauriai kalbėti ne iki galo suprasdamas, kaip poetas rizikavo tokia drąsia savo kūryba?
TEISĖJAS: Ačiū, advokate, už išsakytą įvadinį žodį. Dabar prašau prokurorą išdėstyti visuomenės nuomonę.
PROKURORAS: Kaip žinote, dabar - modernūs laikai. Jūs tik pažvelkite, ką išdarinėja Kazys Binkis, su savo keturvėjininkų kompanija! Jaunoji nepriklausoma karta maištauja, stengiasi pasivyti vakarietišką kultūrą, kurdami neįprastą meną, o ne žvalgydamiesi į, galbūt, garbingą praeitį. Pats Maironis sau išsikasė duobę, sakydamas: „Man asmeniškai nepatinka impresionizmas, kubizmas, futurizmas, žodžiu visi –izmai... tai tik liguistas pasireiškimas dabartinės žmonių psichikos.“ Maironis apkaltino modernius rašančiuosius psichikos liga, iškrypimu. Tad ne veltui jaunuoliai, išėję iš jo paskaitų, šaiposi: „Paseno Maironis, vėjo nebeužtenka...“ Be to, Maironiui rektoriaujant, tapo labai sunku išsilaikyti kunigų seminarijoje, nes tuos lietuvių kalbos egzaminus silpnesniems studentams - labai sudėtinga išlaikyti. Mokymąsi apsunkina ir paskaitų kokybė - jis nėra ryškus oratorius, tad paskaitos - nuobodžios. Taip pat jis yra be galo reiklus ir griežtas, nemėgsta silpnesnių mokinių, tad jaunesnieji visuomet yra atstumtieji...
ADVOKATAS: Prieštarauju!
TEISĖJAS: Advokate, tęskite.