# data[].attributes.body
Mulige årsaker til motoriske problemer: Hjerneskader, fødselsprosessen, risikofødsler, familieforhold, problemer med informasjonsbearbeidelsen, mangel på bevegelseserfaring.
Eventuelle skader som er årsak til motorisk usikkerhet, kan være lokalisert i forskjellige deler av sentralnervesystemet, og kan være svært forskjellig fra barn til barn.
En vanskelig fødsel kan utløse en blokkering eller en feilfunksjon i øvre nakkeledd som kan hindre barnets normale bevegelsesutvikling og redusere barnets mulighet for bevegelsesutfoldelse. Skjevhet i ryggsøylen kan forplante seg til det visuelle, auditive og vestibulære området.
Medfødte reflekser som fortsatt er aktive etter barnets ti første måneder kan være en annen årsak.

# data[].attributes.body
Motorisk atferd--> Enhver frivillig bevegelse for å oppnå et mål. Eks: barnet går til sklia, klatrer i treet for å komme opp i det.
Motoriske ferdigheter--> Evne til å utøve lærte bevegelser med dyktighet. Eks: kaste med presisjon.
Motorisk kontroll--> Evnen til å opprettholde og endre stillinger og bevegelser i varierte omgivelser. Eks: balansere på en stokk, stå på ski i ulendt terreng.
Motorisk kompetanse--> Evne eller dyktighet til å møte spesielle presentasjonskrav i en bevegelse. Eks: Å stå på ski ned en kulebakke med dyktighet.
Motorisk læring--> Læring av bevegelser

# data[].attributes.body
Læringsprosesser foregår i samspill med omgivelsene, og det er derfor viktig at barnets omgivelser stimulerer og motiverer til bevegelse.
Det fysiske landskapet bør være stimulerende, utfordrende og mangfoldig, og gi muligheter for åpne og problemløsende oppgaver som står i forhold til barnets utvikling og forutsetninger for læring av bevegelser.

# data[].attributes.body
Det foregår hele tiden et samspill mellom sanser og bevegelse og kognitive, emosjonelle og sosiale prosesser. Når vi er fysisk aktive, er alle sansene i funksjon for å gi sentralnervesystemet informasjon om kroppen, bevegelse og omgivelsene.

# data[].attributes.body
Den auditive sansen-->
Ved hjelp av et stereolydbilde gir hørselen oss mulighet for å lokalisere, bestemme retning, kjenne igjen og assosiere lyd. På samme måte som synet registrerer lyssignaler, registrerer øret lydsignaler, og hjernen må så tolke og forstå innholdet.

# data[].attributes.body
Den visuelle sansen--> Viktig for hvordan vi forholder oss og beveger oss, både for vår egen del og med hensyn til omgivelsene. Det er av stor betydning for koordinasjonsegenskaper som romorientering, balanse, øye-hånd og øye-fot koordinasjon.
Øyet registrerer lysstmimuli, og et bilde blir formidlet i hjernen i form av nervesignaler. Det vi oppfatter, er avhengig av hvordan hjerne tolker signalene, basert på det totale samarbeidet i hjernen og tidligere erfaring. Barnet lærer først å oppfatte stimuli gjennom synet, og lærer seinere å forstå hva det ser.

# data[].attributes.body
Kinestetiske sansen--> Sansing av kroppens bevegelsestilstand er lokalisert i muskler og sener, kalt muskel og senespoler, og til sanseorganer i leddkapsler og leddbånd. Det er flere sanseapparater. Samlet får sentralnervesystemet informasjon om kroppens bevegelser og muskelens spenningsnivå. Vi vet om hånden er åpen eller lukket uten å se på den, eller om beinet er bøyd eller strukket, og hvor kraftig muskelspenningen er. Uten denne sansen ville all bevegelse vært langsom, klumsete og helt avhengig av synet. Sansen er helt avgjørende for vår ubevisste oppfatning av kroppsdelenes innbyrdes stillinger og bevegelser.

# data[].attributes.body
Vestibulærsansen-->
Sanseorganene som gir informasjon om likevekten, befinner seg i det indre øret. Likevektsorganet gir hjernen samlet informasjon om den statiske likevekten, og den dynamiske likevekten. Likevektssansen er helt sentral for å opprettholde balansen.

# data[].attributes.body
Taktile, vestibulære og kinestetiske sansen.
Den taktile sansen--> Nerveceller i hud og slimhinner registrerer ulike former for påvirkning som berøring, trykk, temperatur og overflatestruktur. Stimuli fra sansen er med på å styre en rekke funksjoner og reaksjoner.
Berøringssansen utvikles tidlig i fosterlivet og påvirker hjernen og utviklingen av de andre sansene. Informasjon fra beøringssansen er av stor betydning både for ubevisst å vite hvor de forskjellige kroppsdelene befinner seg, og for hvordan sentralnervesystemet planlegger og og kontrollerer bevegelser. Trykk under fotsålen er blant annet med på å kontrollerere og opprettholde balansen. Berøring påvirker følelser, og sansen er derfor viktig for våre psykiske opplevelser og reaksjonene våre.

# data[].attributes.body
Samspillet mellom sanser og bevegelse er det første som utvikles hos mennesket. Sanseorganene i kroppen registrerer hva som skjer i og med kroppen og i omgivelsene.
De "ytre" sansene knyttet til syn, hørsel, lukt, smak og berøring gir opplysninger om omverdenen. De "indre" sansene, likevektsans og muskel og leddsans, gir informasjon om vår egen kropp og kroppsstillingen i forhold til omgivelsene.

# data[].attributes.body
Evnen til å utføre ulike typer bevegelser er avhengig av utprøving og erfaring.
Hjernen styrer sammentrekningen av musklene ved å sende imhulsersom både aktiviserer og hemmer sammentrekning av muskelcellene. Når vi skal bøye eller strekke i et ledd, er det alltid noen muskler som må gi etter og strekkes ut for at andre skal kunne trekke seg sammen. Denne styringen av musklene er svært viktig for at man skal kunne samordne kroppsdeler og bevege seg i omgivelsene.

# data[].attributes.body
Stadig gjentakelse av bevegelser danner nye nervebaner med flere forbindelser mellom nerveceller, effektivisering i synapsene og forbedring av ledningsevnen ved myelinisering. Vekst, modning og stimulering står i et gjensidig forhold. Når barnet har muligheter for å være i aktivitet ut fra egne forutsetninger, utvikler nervesystemet seg i et tempo som svarer til utviklingstrinn og funksjonskrav.

# data[].attributes.body
Fra fødselen av kan vi utføre refleksstyrte bevegelser som har opphav i ryggmargen og hjernestammen. Disse områdene av nervesystemet er derfor relativt godt myelinisert.
I resten av nervesystemet er myeliniseringen kommet kort, som begrenser hvor raskt og effektivt impulsene kan ledes. Det synes å være en sammenheng mellom barnets muligheter for myeliniseringsprosessen er kommet. Bevegelessevnen utvikler seg parallelt med at nervene blir myelinsert.
En stadig strøm av nerveimpulser synes å stimulere myeliniseringen, som igjen bedrer ledningsevnen. Utprøving og gjentakelse av bestemte bevegelsesmønstre stimulerer derfor varig myelinisering og befester de nervebanene som er med.

# data[].attributes.body
Det ikke-viljestyrte nervesystemet deles videre inn i det parasympatiske nervesystemet som er aktivt når du hviler og føler deg avslappet, og det sympatiske nervesystemet som aktiveres ved stress og i kampsituasjoner.
Det innoverledende nervesystemet--> Her sendes informasjon fra kroppens sanseceller  gjennom sensoriske  nerver, via ryggmargen og hjernen, som tolker signalene. Signalene kan komme fra berøring av huden, smerte, lysstmimuli, lyder, smak, lukt eller andre stimuli som trigger denne delen av det perifere nervesystemet.

# data[].attributes.body
Består av nerver som går ut fra hjernestammen og ryggmargen. De forgreiner seg til stadig mindre nerver som når over alt i kroppen. I denne delen av nervesystemet, formidles signaler fra hjernen til de ulike kroppscellene.
Det utoverledende nervesystemet--> Denne delen av nervesystemet er delt inn i en viljestyrt (somatisk) og en ikke-viljestyrt  (autonom)del.
Det viljestyrte systemet bruker motoriske nerver og sender signaler fra ryggmargen til skjelettmusklene. Vi kan selv bestemme når signaler skal sendes.
Det ikke-viljestyrte systemet bruker autonome nerver og sender signaler til hjerte, blodårer og forskjellige
kjertler i kroppen. Det autonome nervesystemet er uavhengig av bevisstheten vår.