# data[].attributes.attachment_link.title
Не вказано назву

# data[].attributes.headline
Електричні нагрівальні пристрої

# data[].attributes.subject
Електричні нагрівальні пристрої

# data[].attributes.body
Електричні нагрівальні пристрої, що працюють від машинних генераторів, відносяться до установок високої напруги, робота на яких особам, що не досягли 18-річного віку, а також не пройшлиспеціальний інструктаж, забороняється.

Газові та електричні нагрівальні пристрої являють собою обертові камерні або тунельні нагрівачі безперервної та періодичної дії. Тривалість нагрівання становить 30 - 60 с. При цьомувміст упаковки нагрівається не більше ніж на 1 - 1 5 С. Повідомляється[807]про розробку високоефективної системи пакування готової продукції в термонасадкові плівку в теплових тунелях Rapfast. Повідомляється про застосування для цього автоматизованих ліній, що включаютьконвеєрні системи та тунельні обігрівальні пристрої, що дозволяє виробляти високоякісну упаковку в найкоротший час при мінімальних затратах праці.

Всі електричні нагрівальні пристрої повинні бути добре заземлені та ізольовані.

Крім того, електричні нагрівальні пристрої відрізняються простотою, компактністю і зручні для обслуговування.

Перед початком роботи на електричному нагрівальному пристрої підготовляють робоче місце, перевіряють, чи справний інструмент, і перевіряютьзахисні засоби, заземлюючі проводи і блокування.

Сучасні ковальські цехи об'ємного штампування обладнають електричними нагрівальними пристроями, що не дають кіптяви і спеки при нагріванні заготовок.

Лоткова сушарка з мішалкою. Усередині форм (рис. 216)розміщуються електричні нагрівальні пристрої - дріт або стрічка певного опору, через яку проходить електричний струм. Дріт відділяється від тіла форми електроізоляційним матеріалом - зазвичай слюдою.

# data[].attributes.headline
Електричні нагрівальні пристро2

# data[].attributes.subject
Електричні нагрівальні пристро2

# data[].attributes.body
У зарубіжній практиці для нагрівусередовищ досить широко використовуються електричні нагрівальні пристрої. Ізоляція нагрівальних елементів виготовлена ??з фторопласту або полівінілхло-рида.

Останнім, часом все більш широке поширення набувають електричні нагрівальніпристрої, які розділяються на печі опору, печі контактного нагрівання і індукційні нагрівачі. Найбільш прогресивний нагрів заготовок в індукційних нагрівачах, що забезпечують високу швидкість нагріву, внаслідок чого зменшується утворення окалинина поверхні заготовок.

Найбільш досконалими вважаються цехи, обладнані кувально-штампувальних пресів і електричними нагрівальними пристроями. У цих цехах немає кіптяви і спеки від печей, менше шуму, світло і чисто, як в механічних цехах. Такіковальсько-штампувальні цехи і ділянки є на деяких вітчизняних заводах.

Однак слід зазначити, що термоелектричні підігрівачі зможуть успішно змагатися зі звичайними електричними нагрівальними пристроями лише при невеликих перепадахтемператур і при невеликій вартості вихідних напівпровідникових матеріалів, коли виграш у витраті енергії компенсує підвищення вартості термоелектричного підігрівача в порівнянні із звичайним електричним нагрівальним пристроєм.

Нагрівання заготовокперед куванням і штампуванням може здійснюватися в полум'яних печах та електричних нагрівальних пристроях. У масовому і великосерійному виробництвах використовують методичні, каруеельние (з обертовим подом) і щілинні полум'яні печі, в серійному, дрібносерійному таіндивідуальному виробництвах камерні, а іноді також щілинні полум'яні печі.

Так як величина цих коефіцієнтів залежить від виду обладнання, необхідне для розробки проекту електропостачання розділити на групи споживачів електроенергії: печіелектричні і нагрівальні пристрої, печі електричні електродні, високочастотні генератори, електродвигуни металорізальних верстатів та приладів, електродвигуни транспортного устаткування, електрозварювальні трансформатори.

Однак слід зазначити, що термоелектричні підігрівачі зможуть успішно змагатися зі звичайними електричними нагрівальними пристроями лише при невеликих перепадах температур і при невеликій вартості вихідних напівпровідникових матеріалів, коли виграш у витраті енергії компенсує підвищення вартості термоелектричного підігрівача в порівнянні із звичайним електричним нагрівальним пристроєм.

Застосовують також електричні нагрівальні пристрої - індукційні печі і печі опору.

Один кіловат дорівнює 1000 вт, 10 кет дорівнюють 10000 Вт Якщо, наприклад, у технічному паспорті електричного нагрівального пристрою вказана потужність 3 кет, то це означає, що споживана їм потужність дорівнює 3000 Вт

Глибокого кінцевого вакууму можна домогтися тільки після ретельного прогрівання всіх скляних вузлів установки, так як на скляних поверхнях адсорбується велика кількість парів води. Прогрівання проводять за допомогою ручного паяльної пальника або краще використовуючи спеціальне електричне нагрівальний пристрій. Дуже зручний в роботі гнучкий нагрівальний хомут, який дає можливість здійснити круговий нагрівання з'єднувальних скляних трубок.

Системи електропостачання промислових підприємств забезпечують електричною енергією промислові споживачі. Основними споживачами є електроприводи різних машин і механізмів, електричне освітлення, електричні нагрівальні пристрої, у тому числі електричні печі.

Таким чином, принцип теплового насоса може виявитися економічно доцільним для обігріву та охолодження житлових і виробничих приміщень. Але це можливо тільки при невеликій вартості термоелементів, коли виграш у витраті енергії компенсує підвищену вартість термоелектричного підігрівача в порівнянні із звичайним електричним нагрівальним пристроєм.

Схема управління. Електрообладнання пресів-автоматів більш просте. Електродвигун цих пресів зазвичай обертається безперервно. Включення його виробляється магнітним пускачем. Для нагрівання заготовок в автоматичні преси іноді вбудовують електричні нагрівальні пристрої.

# data[].attributes.headline
Електроприлади

# data[].attributes.subject
Електроприлади

# data[].attributes.body
Кожен електроприлад має певне призначення, розрахований на певні умови використання, має певні електричні характеристики. Ці дані записуються в технічному паспорті, який у вигляді таблички кріпиться на корпусі приладу. На ній зазначається робоча напруга, потужність, дата випуску, завод-виготовлювач тощо (демонструємо на прикладі електричної лампочки чи праски). До кожного побутового електроприладу додається інструкція-паспорт, де зазначаються технічні характеристики, будова та принцип роботи, правила безпечної експлуатації та інші дані.

Промисловість випускає велику кількість різних за конструкцією та призначенням побутових нагрівальних електричних приладів. В основі кожного з них – нагрівальний елемент. Особливістю їх конструкції є наявність спеціальних пристроїв, які вмикаються в електричне коло приладу для управління електричним струмом та роботою приладу.

Прилади, які обладнані таким пристроєм, називаються регульованими або автоматичними (праска, камін), а при їх відсутності — нерегульованими (паяльник, кип’ятильник).

Електрообігрівачі можуть бути обладнані одним або декількома нагрівальними елементами та вентилятором. Від кількості ввімкнених елементів залежить температура нагрівання.

Основним елементом електричної праски є терморегулятор — пристрій, що автоматично вмикає або вимикає електричний струм, коли робочий нагрівальний елемент (підошва) нагрівається до певної температури.

# data[].attributes.headline
Електроприлади2

# data[].attributes.subject
Електроприлади2

# data[].attributes.body
Терморегулятор — це біметалева пластина із двох  з'єднаних між собою частин, виготовлених з різних металів (демонструємо на схемі). Внаслідок нагрівання пластини по-різному видовжуються і набувають дугоподібної форми. У терморегуляторі електропраски біметалева пластина 2 одним кінцем торкається підошви електропраски. У момент ввімкнення приладу в мережу електричного струму контакти 7 і 8 замкнуті. Через певний час, коли спіраль нагріє металевий корпус підошви до певної температури, біметалева пластина згинається і електричне коло автоматично розмикається і нагрівання спіралі зупиняється. Через деякий час біметалева пластина охолоджується і випрямляється. Знову змикаються контакти 7 і 8 і процес «нагрівання» — «охолодження» автоматично повторюється.

Необхідна температура електропраски встановлюється регулятором, який з'єднаний з повідковим кільцем. За його допомогою можна змінювати відстань між контактними пластинами 10, 11 та біметалевою пластиною 2. Чим більша буде така відстань, тим більша температура нагрівання біметалевої пластини необхідна для її згинання (деформації) та розмикання контактів 10, 11.

На корпусі електропраски поблизу регулятора нанесена шкала з назвою тканини або інші умовні позначення, які відповідають певній температурі прасування.

Нові зручні джерела світла стали незамінними в будинках, на вулицях тощо. Лампочку продовжували вдосконалювати. О.Лодигін першим застосував вольфрамовий волосок і запропонував заповнювати колбу яким-небудь інертним газом.

# data[].attributes.headline
Коротке замикання. Запобіжники

# data[].attributes.subject
Коротке замикання. Запобіжники

# data[].attributes.body
Електричні ланцюги завжди розраховані на певну силу струму. Якщо з цієї чи іншої причини сила струму в ланцюзі стає більше допустимої, то проводи можуть значно нагрітися,  або  спалахнути.

Причиною значного збільшення сили струму в мережі може бути або одночасне включення потужних споживачів струму, наприклад електричних плиток, або коротке замикання.

Коротким замиканням називають з’єднання кінців ділянки кола провідником, опір якого дуже малий в порівнянні з опором ділянки кола.

Коротке замикання може виникнути, наприклад, при ремонті проводки під струмом або при випадковому зіткненні з відкритими контактами.

Опір ланцюга при короткому замиканні незначні, тому в ланцюзі виникає велика сила струму, проводи при цьому можуть сильно нагрітися і стати причиною пожежі. Щоб уникнути цього, в мережу включають запобіжники.

Призначення запобіжників – відразу відключити лінію, якщо сила струму раптом виявиться більше допустимої норми. Вони захищають електроприлади від виходу з ладу при перевантаженнях в електричній мережі.

Запобіжники встановлюють на вході електричних і радіоприладів і установок. Вони зазвичай виготовляються з мідного дроту, покритого оловом. Якщо сила струму перевищить допустиме значення, то дріт розплавиться і ланцюг виявиться розімкнутий.

Запобіжники, які плавляться провідником називають плавкими запобіжниками.

Запобіжники, застосовувані в квартирній проводці, розташовують на спеціальному щитку, що встановлюється у самого введення проводів в квартиру. У кожному з проводів послідовно включають окремий запобіжник.

При виникненні несправності в ланцюзі цей пристрій відключається автоматично.

# data[].attributes.headline
Історична довідка (винахід лампи розжарювання)

# data[].attributes.subject
Історична довідка (винахід лампи розжарювання)

# data[].attributes.body
Люди  почали  використовувати  штучне  світло  приблизно 12 000 років тому, і першими його джерелами були смоляні факели. Через 9000 років почали застосовуватися масляні лампи й свічі, які освітлювали античні споруди Греції й Риму. Масляні лампи являли собою глиняну посудину для конопельного або лляного масла із гнотом. Свічі використовували найрізноманітніші: сальні, воскові, стеаринові, парафінові. Наприкінці XVIII — на початку XIX ст. з'явилися газові ліхтарі: вугільний газ, з'єднуючись із киснем, загорявся, розжарюючи металеву сітку ліхтаря, яка й випромінювала світло. Щовечора спеціальна людина запалювала кожний ліхтар у місті. Не дивно, що освітлювалися переважно центральні вулиці міста, а про автономне освітлення жителям і говорити не доводилося. Крім того, система газових труб була небезпечною. Тому появу електричного освітлення люди сприймали як диво.

Перші електричні лампи були дуговими, і їхня поява пов'язана з експериментами російського вченого В. Петрова й англійця X. Деві, які встановили, що за допомогою електричної дуги, що виникає в просторі між двома вугільними стрижнями, за словами В. Петрова, «темний спокій досить ясно освітлений бути може».

Однак ці лампи мали істотні недоліки: стрижні вугілля, згоряючи, коротшали, і за допомогою цілої системи механізмів їх доводилося постійно зводити, до того ж відкритий вогонь створював серйозну загрозу пожежі.

Російський винахідник П. Яблочков в 1876 р. подолав деякі з цих недоліків. Він запропонував розташовувати вугільні стрижні паралельно один одному, розділяючи їх ізолюючою масою. Вугілля такої свічі вистачало на 1,5 год горіння, а потім автоматично вмикалася наступна пара. Її світіння мало красивий бузковий відтінок.

# data[].attributes.headline
Історична довідка (винахід лампи розжарювання)2

# data[].attributes.subject
Історична довідка (винахід лампи розжарювання)2

# data[].attributes.body
сам винахідник помер у злиднях, не доживши до 47 років.

Незабаром дугову лампу замінила лампа нового покоління — лампа розжарювання, її було винайдено в 1872 р. російським електротехніком О. Лодигіним. Основний її елемент — вугільний стрижень, який нагрівався струмом до температури, при якій він починав світитися. Стрижень розміщався під скляним ковпаком. Перші лампи працювали всього 30—40 хв. Пізніше Лодигін істотно збільшив строк їхньої служби, відкачавши повітря з колби.

Про роботу Лодигіна дізнався знаменитий американський винахідник Т. Едісон, який у 1877 р. удосконалив цей тип ламп. Він домігся сильного розрідження в лампі (тиск ставав у мільйон разів меншим за атмосферний), знайшов новий матеріал для волоска розжарення, перепробувавши більше шести тисяч різних речовин,— оброблений спеціальним хімічним розчином бамбук. Едісон зробив винахід комерційно вигідним: придумав цоколь, патрон, поворотний вимикач, запобіжники, ізольовані проводи. У ніч на 1 січня 1880 р. сімсот едісоновських ламп освітили будинок, де працював винахідник, двір, ворота й навіть огорожу. Люди зі здивуванням дивилися на це чудо.