# data[].attributes.headline
Доступність освітнього середовища

# data[].attributes.subject
Доступність освітнього середовища

# data[].attributes.body
1.   Зручність і комфорт

2.   Наявність безбар’єрного середовища:

пандус

ліфт

широкі двері

просторі коридори

розмітки-підказки

вбиральні для візочників

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Ліцей №3 міста Житомира

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Оксана Шателюк

# data[].attributes.attachment_link.title
Умови доступності для осіб з обмеженими можливостями

# data[].attributes.attachment_link.description
У нашій гімназії створено всі умови для інклюзивного навчання дітей, які потребують корекції фізичного розвитку. Ми раді будемо сприяти їх…

# data[].attributes.headline
Додаткова матеріальна база 

# data[].attributes.subject
Додаткова матеріальна база 

# data[].attributes.body
Ресурсна кімната

Куточок усамітнення в класі

Наочність, дидактичний матеріал

Картки підказки, мнемотаблиці

Кінезіологічні прави, нейробіка на переключення уваги

шрифт Брайля, навушники, лупа (для збільшення шрифту), планшет, калькулятор

# data[].attributes.headline
Передумови/нозології для організації інклюзивного

# data[].attributes.subject
Передумови/нозології для організації інклюзивного

# data[].attributes.body
(Нозоло́гія (грец. νόσος (хвороба) + грец. λόγος (вчення)) — учення про хвороби, що містить біологічні та медичні основи хвороб)

Ø Діти з мовленнєвими порушеннями

Ø Діти із затримкою психічного розвитку

Ø Діти з інтелектуальними порушеннями

Ø Діти із порушеннями зору

Ø Діти із порушеннями слуху

Ø Діти із порушеннями опорно-рухового апарату

Оцінювання

Несе стимулюючий характер

# data[].attributes.body
Для кращого засвоєння матеріалу можна використовувати:

поділ завдань на кілька, простіших за змістом або покрокових;

зменшення тривалості виконання завдання або їхньої кількості за умови збереження рівня складності:

частіші повторення, спрощені інструкції до виконання;

залучення нетипових методик – комп’ютерних програм, візуалізаційних карток, предметів, аудіо- та відеороликів тощо;

оформлення навчальних матеріалів з огляду на фізіологічні потреби учня – великий шрифт, виділення кольором, підкреслення.

Письмові завдання можна складати окремо від завдань решти класу на основі індивідуального тестування за темами. Дитині може бути наданий додатковий час на виконання завдань або їхня скорочена кількість зі збереженням складності.

Учню з ООП може знадобитися допомога асистента або вчителя. Проте варто пам’ятати, що вони не мають розв’язувати завдання замість дитини, а лише надати допомогу в розумінні завдання та алгоритмах дій.

Можна запропонувати дитині виконати завдання нестандартно – у вигляді презентації, картинок, ілюстрацій – та показати результат особисто вчителю чи в невеликій групі однокласників, а не перед усім класом.

# data[].attributes.headline
Основні форми взаємодії з батьками 

# data[].attributes.subject
Основні форми взаємодії з батьками 

# data[].attributes.attachment_link.title
МЕТОДИ ТА ФОРМИ РОБОТИ З БАТЬКАМИ

# data[].attributes.attachment_link.description
МЕТОДИ ТА ФОРМИ РОБОТИ З БАТЬКАМИ Для успішної реалізації інклюзивного навчання надзвичайно важлива ефективна співпраця педагогів, фахівців ІРЦ і родин дітей з особливими освітніми потребами. Одним з головних завд

# data[].attributes.headline
Робота з батьками при впровадженні інклюзії в загальноосвітніх навчальних закладах

# data[].attributes.subject
Робота з батьками при впровадженні інклюзії в загальноосвітніх навчальних закладах

# data[].attributes.headline
Психологічна підтримка батьків

# data[].attributes.subject
Психологічна підтримка батьків

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Із чого має починатися психологічний супровід, як порозумітися батькам дітей з особливими освітніми потребами та батькам їхніх однокласників, як визначити ресурси родини. Про ці та інші болісні теми вчителям, психологам, соціальним працівникам розповіла кандидат педагогічних наук, корекційний педагог Катерина Глушенко під час свого майстер-класу на курсі з інклюзивної освіти "Разом".

До того ж кожен новий життєвий етап, необхідне прийняття важливих рішень (на кшталт вибору дитсадка, школи) можуть знову актуалізувати горювання (доводиться прощатися з образом, скажімо, дитини як ідеального учня), і родина, яка вже адаптувалася, може знову потребувати допомоги. На жаль, у нашій культурі ще немає практики звертатися по психологічну допомогу.

Прийняття сталося, коли в самих батьків з'являються власні інтереси, коло спілкування, немає провини, коли подружжя проводить час удвох. Родина відвідує громадські заклади, підтримує соціальні зв'язки. Як кажуть, у літаку кисневу маску треба надіти спочатку на себе, а потім на дитину. Тобто, важливо спочатку потурбуватися про себе.

Важливо також допомогти встановити ресурсні соціальні зв'язки: знайти групи підтримки, батьків інших дітей з ООП. Можливо, у школі вже є старші діти в інклюзивних класах, які захочуть спілкуватися з новачками, або ж можуть зустрітися родини.

Шкільний психолог може допомогти зрозуміти, що за суперечностями насправді ховаються однакові потреби. Свідомо ніхто не хоче завдати шкоди чужій дитині. Але в родин однокласників часто виникають питання: чи не заважатиме їм опанувати достатній обсяг матеріалу дитина з ООП, чи не почнуться через неї конфлікти, чи буде безпечно. Найцікавіше, що обидві сторони батьків непокоять приблизно однакові питання. Важливо висловлювати ці думки в такій формі, щоб інша сторона чула не претензії, а занепокоєння. Просто батьки нормотипових дітей думають про те, як почуватиметься їхній син чи донька поруч з однокласником з ООП, а його батьки чують необґрунтоване звинувачення своєї дитини. Допоможуть "Я-конструкції", тобто замість "Ось ви завжди..." краще сказати "Коли ви..., я почуваюся..." Якщо критикуємо, необхідно пропонувати альтернативу.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аліна Мірошнікова

# data[].attributes.attachment_link.title
Як психологічно підтримувати батьків дитини з особливими потребами - журнал | "Освіторія"

# data[].attributes.attachment_link.description
Із чого має починатися психологічний супровід, як порозумітися батькам дітей з особливими освітніми потребами та батькам їхніх однокласників, як визначити ресурси родини. Про ці та інші болісні теми вчителям, психологам, соціальним працівникам розповіла кандидат педагогічних наук, корекційний педагог Катерина Глушенко під час свого майстер-класу на курсі з інклюзивної освіти "Разом".

# data[].attributes.headline
10 правил комунікації з батьками дітей з особливими освітніми потребами

# data[].attributes.subject
10 правил комунікації з батьками дітей з особливими освітніми потребами

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Нова українська школа | Веб-ресурс НУШ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Для успішного інклюзивного навчання батьки мають стати частиною шкільної команди. Проте налагодити з ними співпрацю - часом складне завдання. "Нова українська школа" перечитала статті дефектолога із США Крістін Рів і зібрала її практичні поради, як зробити з батьків справді партнерів. P.s. Ці поради стануть у пригоді й для налагодження співпраці з батьками не тільки в інклюзивних класах.
1. НАДАВАЙТЕ ЧІТКУ ІНФОРМАЦІЮ, ЩО ВІДБУВАЄТЬСЯ В КЛАСІ. Зрозуміло, що тут йдеться не про дії інших дітей чи вчителя - ми всі пам'ятаємо про конфіденційність і професійну етику. Однак візьміть собі за правило регулярно надавати батькам інформацію про те, що їхня дитина зробила, що в неї/нього вдалось, а над чим ще треба попрацювати. Що саме зараз вивчають діти всього класу (у цьому вам може допомогти форма "Школа - Дім"). Ця інформація допоможе батькам зрозуміти, над чим потрібно працювати вдома і як допомогти дитині стати більш успішною в класі.

2. ПЕРЕДАВАЙТЕ БАТЬКАМ ПРИКЛАДИ ДЛЯ ДОМАШНЬОЇ РОБОТИ. За правилами НУШ, не варто навантажувати дітей домашнім завданням, однак коли йдеться про дитину з ООП, пріоритетом має бути успішність дитини в колективі (для цього шкільний матеріал потрібно повторно опрацьовувати вдома, можливо, навіть "проходити" на перед - залежно від труднощів, з якими стикається дитина під час навчального процесу) та розуміння того, що школа - це середовище для узагальнення, більшості навичок батьки мають навчити дітей удома.

3. ГОВОРІТЬ БАТЬКАМ ПРО УСПІХИ: ЇХНЯ МОТИВАЦІЯ - ЦЕ РУШІЙНА СИЛА ВСЬОГО ПРОЦЕСУ. Коли ми найчастіше контактуємо з батьками? Коли щось трапляється. Будь-яка людина (і дитина зокрема) буде вмотивована до роботи, якщо її хвалити.

У цьому випадку успіхи дитини - це успіхи батьків. Тому, не зважаючи на вашу зайнятість, знайдіть час зробити два-три фото успішно виконаного завдання. Чи надішліть мамі коротке повідомлення про досягнення на уроці математики. Вам потрібно, щоб батьки були у вашій команді, а найкращий спосіб цього досягнути - розділити з ними успіх.

4. ПОВІДОМЛЯЙТЕ ПОГАНІ НОВИНИ ОСОБИСТО. Наприклад, в учня був поганий день - найгірший з тих, що ви пам'ятаєте. Знайдіть час поговорити з батьками після уроків. У крайньому випадку - зателефонуйте. Потрібно детально описати все, що відбувалось за день. Також варто зазначити, що ви (вчитель / асистент учителя) плануєте робити далі для подолання труднощів, які виникли у дитини.

Батьки знають, що "погані" дні можливі, у них вдома вони теж трапляються. Питання в тому, що ми можемо з цим зробити? Розмова про "поганий" день сама по собі не вирішить проблему. Батькам буде набагато спокійніше, якщо ви озвучите, що саме ви будете робити в майбутньому.

5. ЗБЕРІГАЙТЕ КОПІЇ ІНФОРМАЦІЇ, ЯКУ ВИ НАДСИЛАЄТЕ ДОДОМУ. Записки для батьків та форми зворотного зв'язку - це документи, які допомагають встановити, що й коли ви сповіщували батькам. Часто це джерело матеріалу про те, ЯКІ події та КОЛИ відбувались протягом дня. Якщо ви не зберігаєте копії, ви не зможете відповісти на запитання, що і коли ви говорили батькам. Але ці дані можуть вам знадобитись.

6. НЕ ДОЗВОЛЯЙТЕ, ЩОБ З БАТЬКАМИ СПІЛКУВАВСЯ ТІЛЬКИ АСИСТЕНТ ДИТИНИ. Хоча ця посада ще не повністю прописана в українському законодавстві, усе більше родин користуються послугами приватно найнятих фахівців, які супроводжують дитину з особливими освітніми потребами в школі - індивідуально. Такі люди називаються асистентами дитини і мають чітке завдання - супроводжувати і допомагати тільки дитині, з якою вони працюють.

Якщо такий фахівець працює у вашому класі - вам пощастило, тому що дитина може отримувати індивідуальний супровід тоді, коли їй це потрібно. Однак є ризик однобічного бачення ситуації в класі. Тому якщо ви вчитель або асистент вчителя - знайдіть час і поспілкуйтесь з батьками особисто. Це потрібно для того, щоб вони мали кілька джерел інформації стосовщодоно успіхів та труднощів своєї дитини.

Також вчитель має усвідомлювати, що відбувається з дитиною. Тобто отримувати актуальну інформацію від асистента дитини та асистента вчителя. Отже, ВСІ мають працювати спільно. Батьки ж мають отримувати інформацію як готовий продукт співпраці фахівців.

7. НЕ ЗВОДЬТЕ ВСЕ ДО ПОНЯТЬ "ХОРОШИЙ" / "ПОГАНИЙ" ДЕНЬ. Одна мама назвала це "системою смайликів": "Якщо я отримую зі школи тільки смайлик, що посміхається чи тільки сумує, - для мене це не несе жодної інформації". Вона має рацію - має бути деталізація, а не загальні фрази.

8. НІКОЛИ НЕ ПРИХОВУЙТЕ ПОГАНІ НОВИНИ ВІД БАТЬКІВ. Дуже важливо інформувати батьків про те, що насправді відбувається в школі. Якщо ви говорите, що все нормально, а насправді це не так - у майбутньому це призведе до неприємностей та непорозумінь.

9. НЕ КОРИСТУЙТЕСЬ ПРАВИЛОМ "Я ПОЧНУ РОЗМОВУ, ТІЛЬКИ ЯКЩО МЕНЕ ЗАПИТАЮТЬ". Будьте проактивним (діяти ще до початку поведінки - ред.). Так само, як це працює в роботі з поведінкою учнів, в організації роботи класу - це дієво і в побудові взаємостосунків з батьками. Якщо ви чекаєте, коли батьки звернуться до вас із запитанням - ви чекаєте занадто довго. Спрямовуйте батькам інформацію та просіть про зворотний зв'язок. За кожної нагоди наголошуйте на важливості підтримки взаємної комунікації.

10. НЕ ОЧІКУЙТЕ, ЩО БАТЬКИ БУДУТЬ РОЗПОВІДАТИ ВАМ АБСОЛЮТНО ВСЕ. ЗАВЖДИ ЗАЛИШАЙТЕ ЇМ МІСЦЕ ДЛЯ ПОМИЛКИ ЧИ НЕДОМОВКИ. Життя батьків дітей з особливими освітніми потребами не менш напружене за ваше. Крім того, у батьків можуть бути свої перестороги та причини не надавати вам усю інформацію. Інформація про дитину часто зачіпає частину їхнього (родинного) особистого життя.

Наприклад, батьки можуть не сказати вам про зміну або введення нового препарату, не тому що не хочуть, а тому що їх занадто часто за це засуджують. Мовляв, "невже не можете впоратись без цього?". Це варто брати до уваги і наперед проговорювати з батьками різні теоретичні ситуації, яких ви б хотіли уникнути для налагодження плідної співпраці.
Джерело: статті Крістін Рів (дефектолог, США) Титульне фото: автор - AlexLipa, Drpositphotos Матеріал підготовлено за підтримки Міжнародного фонду "Відродження". Позиція Міжнародного фонду "Відродження" може не збігатися з думкою автора.

# data[].attributes.attachment_link.title
10 правил комунікації з батьками дітей з особливими освітніми потребами | Нова українська школа

# data[].attributes.attachment_link.description
Для успішного інклюзивного навчання батьки мають стати частиною шкільної команди. Проте налагодити з ними співпрацю - часом складне завдання. "Нова українська

# data[].attributes.headline
Взаємодія вчителя та батьків дитини з ООП: алгоритм співпраці

# data[].attributes.subject
Взаємодія вчителя та батьків дитини з ООП: алгоритм співпраці

# data[].attributes.headline
Співпраця фахівців та батьків дитини з ООП: основні засади ефективної роботи

# data[].attributes.subject
Співпраця фахівців та батьків дитини з ООП: основні засади ефективної роботи

# data[].attributes.body
https://naiu.org.ua/spivpratsya-fahivtsiv-ta-batkiv-dytyny-z-oop-osnovni-zasady-efektyvnoyi-roboty/

# data[].attributes.headline
Презентація для батьків на тему "Дитина з особливими освітніми потребами в нашому класі: рівні права -рівні можливості"

# data[].attributes.subject
Презентація для батьків на тему "Дитина з особливими освітніми потребами в нашому класі: рівні права -рівні можливості"

# data[].attributes.body
https://vseosvita.ua/library/prezentacia-dla-batkiv-na-temu-ditina-z-osoblivimi-osvitnimi-potrebami-v-nasomu-klasi-rivni-prava-rivni-mozlivosti-489319.html

# data[].attributes.headline
Тренінг для батьків дітей з ООП «Психологічне здоров'я дітей
 та батьків у сім'ї»

# data[].attributes.subject
Тренінг для батьків дітей з ООП «Психологічне здоров'я дітей
 та батьків у сім'ї»

# data[].attributes.body
https://naurok.com.ua/trening-dlya-batkiv-ditey-z-oop-psihologichne-zdorov-ya-ditey-ta-batkiv-326929.html

# data[].attributes.headline
Організація інклюзивного навчання

# data[].attributes.subject
Організація інклюзивного навчання

# data[].attributes.body
https://osvitoria.media/experience/ne-invalid-ne-autyst-i-ne-slipyj-komunikuyemo-pro-inklyuziyu-pravylno/

# data[].attributes.body
https://lib.imzo.gov.ua/navchalno-metodichn-posbniki/dlya-pedagogchnikh-pratsvnikv-yak-pratsyuyut-z-uchnyami-z-osoblivimi-osvtnmi-potrebami/

# data[].attributes.body
Дитина з особливими потребами не може довго слухати, спостерігати, малювати, ліпити, навіть гратися. Тому на уроках застосовуємо такі методи:
• - робота за наслідуванням ;
• - спільна діяльність;
• - робота за зразком,
• - робота за словесною інструкцією;
• - дидактичні ігри;
• - рухливі ігри.

Одночасно з цими методами використовуємо:
• - показ-демонстрація дій з поясненням,
• - бесіда з опорою на наочність,
• - спостереження,
• - виконання вправ.

# data[].attributes.headline
Рівні підтримки для дітей з ООП

# data[].attributes.subject
Рівні підтримки для дітей з ООП

# data[].attributes.body
https://nus.org.ua/articles/rivni-pidtrymky-dlya-ditej-z-oop-shho-zminyuyetsya-ta-yaki-vyklyky/

# data[].attributes.headline
Основні види нозології, які можуть бути присутні в інклюзивній освіті

# data[].attributes.subject
Основні види нозології, які можуть бути присутні в інклюзивній освіті

# data[].attributes.body
https://docs.google.com/document/d/1rEFUImdUliN_youfMsv4uuqobJyQNvNmNNIyJp3yeHQ/edit?usp=sharing

https://osvitoria.media/experience/ne-invalid-ne-autyst-i-ne-slipyj-komunikuyemo-pro-inklyuziyu-pravylno/

https://osvitoria.media/experience/sim-stereotypiv-pro-ditej-z-autyzmom/

# data[].attributes.headline
Як працювати з дітьми з інтелектуальними порушеннями. Методи та поради

# data[].attributes.subject
Як працювати з дітьми з інтелектуальними порушеннями. Методи та поради

# data[].attributes.body
https://nus.org.ua/articles/yak-pratsyuvaty-z-ditmy-z-intelektualnymy-porushennya-metody-ta-porady-2/#

# data[].attributes.headline
Сім прийомів, які допоможуть вчителю інклюзивного класу

# data[].attributes.subject
Сім прийомів, які допоможуть вчителю інклюзивного класу

# data[].attributes.body
https://osvitoria.media/experience/sim-pryjomiv-yaki-dopomozhut-vchytelyu-inklyuzyvnogo-klasu/

https://osvitoria.media/opinions/yak-povodytysya-v-inklyuzyvnomu-klasi/

# data[].attributes.headline
Як підтримати дітей з ООП у переході до середньої школи

# data[].attributes.subject
Як підтримати дітей з ООП у переході до середньої школи

# data[].attributes.body
https://naiu.org.ua/yak-pidtrymaty-ditej-z-oop-u-perehodi-do-serednoyi-shkoly/

# data[].attributes.headline
Як сформувати навички гри в дітей з ООП. Як діяти в особливих випадках

# data[].attributes.subject
Як сформувати навички гри в дітей з ООП. Як діяти в особливих випадках

# data[].attributes.body
https://nus.org.ua/articles/yak-sformuvaty-navychky-gry-v-ditej-z-oop/

# data[].attributes.headline
Дидактичні ігри в навчальній діяльності

# data[].attributes.subject
Дидактичні ігри в навчальній діяльності

# data[].attributes.body
https://vseosvita.ua/library/didakticni-igri-v-navcalnij-dialnosti-dla-ditej-z-osoblivimi-potrebami-395299.html

# data[].attributes.headline
Спілкування та взаємодія дітей в інклюзивному класі. Презентація

# data[].attributes.subject
Спілкування та взаємодія дітей в інклюзивному класі. Презентація

# data[].attributes.body
https://www.canva.com/design/DAGAOikhS6k/m9h7Ll68WLo9qvpDqvhnvA/edit?utm_content=DAGAOikhS6k&utm_campaign=designshare&utm_medium=link2&utm_source=sharebutton

# data[].attributes.headline
Повчальні відео

# data[].attributes.subject
Повчальні відео

# data[].attributes.body
https://youtu.be/kjRGqM9pc90?si=hsOCsDSK8KLKUDG8

https://youtu.be/3E_nulB4jyc?si=eUSli_9Y2kzSnfgG

https://youtu.be/arHB2kForCw?si=FsXTnuWREXN1P0EO

https://youtu.be/29nCUMEdFFs?si=EnOeiKN9tAC-iv-O

https://youtu.be/CY_WgE-WRT0?si=T_oasa-c5VS1HQ-c

# data[].attributes.headline
Ролі в класі: хто за що відповідає?

# data[].attributes.subject
Ролі в класі: хто за що відповідає?

# data[].attributes.body
Вчитель. Керує освітнім процесом, адаптує навчальний матеріал, оцінює.

Асистент дитини. Соціальний працівник або один з батьків. Допомагає лише з побутовими потребами (пересування, гігієна, харчування), не втручається в навчання. Асистент учня допускається до участі в освітньому процесі для виконання його функцій виключно за умови проходження спеціальної підготовки, що підтверджується відповідним документом. Рішення про допуск асистента учня до участі в освітньому процесі ухвалює керівник закладу освіти на основі укладення відповідного договору між закладом освіти та асистентом учня за згодою батьків.
Для того щоб забезпечувати соціально-побутові потреби учня з особливими освітніми потребами, асистент учня за згодою керівника закладу освіти може бути присутній під час уроків та позакласної роботи, інших заходів закладу освіти, допомагати в пересуванні, відвідуванні туалету, переодяганні, харчуванні та задоволенні інших соціальних та фізичних потреб здобувача освіти.

Асистент вчителя. Допомагає вчителю (не лише дитині з ООП), веде документацію , допомагає в адаптації завдань. Асистенти вчителів є педагогічними працівниками. А тому для того, щоб стати асистентом вчителя, необхідно відповідати кваліфікаційним вимогам педагогічного працівника. Асистент вчителя входить на постійній основі до складу команди психолого-педагогічного супроводу дитини з особливими освітніми потребами, яка здобуває освіту в умовах інклюзивного навчання в закладі загальної середньої освіти.

Функції асистента вчителя:

спостереження за дитиною для вивчення її індивідуальних особливостей, схильностей, інтересів та потреб;

участь в організації освітнього процесу дитини з ООП;

участь у розробці індивідуальної програми розвитку дитини;

участь у підготовці індивідуального навчального плану та індивідуальної навчальної програми;

адаптація освітнього середовища, навчальних матеріалів відповідно до потенційних можливостей та з урахуванням індивідуальних особливостей розвитку дитини з ООП;

оцінка спільно з вчителем/вихователем рівня досягнення кінцевих цілей навчання, передбачених індивідуальною програмою розвитку;

підготовка інформації для учасників засідання Команди супроводу за результатами спостереження за дитиною щодо її індивідуальних особливостей, інтересів та потреб;

надання інформації батькам, педагогічним працівникам про особливості розвитку дитини з ООП.

Обов’язки асистента вчителя:

дотримуватися принципів дитиноцентризму та педагогіки партнерства у відносинах з учнями та їхніми батьками;

виконувати обов’язки, визначені установчими документами закладу освіти, трудовим договором та/або їхніми посадовими обов’язками;

забезпечувати єдність навчання, виховання та розвитку учнів;

дотримуватися у своїй педагогічній діяльності інших принципів освітньої діяльності, визначених статтею 6 Закону України «Про освіту»;

використовувати державну мову в освітньому процесі відповідно до вимог законодавства;

володіти навичками з надання домедичної допомоги дітям;

постійно підвищувати свою педагогічну майстерність;

дотримуватися принципу конфіденційності стосовно стану здоров’я та іншої особистої інформації про учасників освітнього процесу;

повідомляти про факти булінгу (цькування), свідком якого вони були особисто або інформацію про які отримали від інших осіб, вживати невідкладних заходів щодо його припинення;

забезпечувати особистісно орієнтоване спрямування освітнього процесу для учня з особливими освітніми потребами;

допомагати у навчанні не лише дитині з особливими освітніми потребами, а й усім іншим учням класу;

брати участь у розбудові інклюзивного освітнього середовища разом з іншими педагогічними працівниками закладу освіти;

забезпечувати партнерство з вчителем та іншими учасниками освітнього процесу для виконання освітньої програми для досягнення усіма учнями класу результатів навчання, формування відповідних компетентностей, їхнього особистісного та соціального розвитку.

Якщо асистент вчителя помічає під час навчання дитини, зокрема дистанційного, психотравмуючі сімейні ситуації, нервозність батьків, систематичне невиконання з дітьми завдань, надмірну вимогливість до дитини або надмірну опіку тощо, він повинен повідомити про це вчителя, практичного психолога та керівника закладу освіти.

# data[].attributes.headline
КІЛЬКА ВАЖЛИВИХ “НЕ” ДЛЯ АСИСТЕНТА ВЧИТЕЛЯ

# data[].attributes.subject
КІЛЬКА ВАЖЛИВИХ “НЕ” ДЛЯ АСИСТЕНТА ВЧИТЕЛЯ

# data[].attributes.body
В Інструктивно-методичних рекомендаціях наголошується, що асистент вчителя:

не веде самостійно урок

не дає самостійно завдань під час уроку чи домашніх завдань

не здійснює оцінювання учнів

не звільняє учнів від уроків, зокрема не складає розклад відвідування уроків учнем з особливими освітніми потребами

не обирає самостійно навчальний матеріал та методики викладання без узгодження з вчителями, які працюють у цьому класі

не розробляє самостійно індивідуальну програму розвитку

не здійснює направлення батьків (інших законних представників) до вузьких спеціалістів

не змінює самостійно освітню траєкторію учня

не надає (не проводить) у межах свого педагогічного навантаження корекційно-розвиткові та психолого-педагогічні послуги (заняття)

не надає консультацій та завдань замість вчителя-логопеда, практичного психолога чи інших фахівців

не здійснює фізичний супровід здобувача освіти

не забезпечує соціально-побутові потреби здобувача освіти, зокрема не зобов’язаний надавати допомогу в одяганні/роздяганні, відвідуванні туалету, харчуванні. Це робить асистент дитини (учня).

# data[].attributes.headline
Яку документацію варто вести асистенту вчителя в інклюзивному класі

# data[].attributes.subject
Яку документацію варто вести асистенту вчителя в інклюзивному класі

# data[].attributes.body
1. ІПР. Основний документ (річний план роботи асистента вчителя) – індивідуальна програма розвитку, яку пишуть на кожну дитину з ООП індивідуально впродовж 2-х тижнів від початку навчання (“Примірне положення про команду психолого-педагогічного супроводу”, наказ МОН від 08.06.2018, №609). Асистент вчителя разом з вчителем класу оцінює рівень досягнення кінцевих цілей навчання, передбачених ІПР.

2. Графік роботи асистента вчителя (залежно від робочого навантаження). На кожен інклюзивний клас виділяється ставка асистента вчителя в розмірі 25 годин на тиждень. Цю ставку можуть між собою ділити два асистенти вчителя, відповідно по 12,5 годин на тиждень. У такому випадку буде зручно вести графік роботи асистентів вчителів.

3. Журнал спостереження. Одними з основних функцій асистента учителя є:

– спостереження за дитиною з метою вивчення її індивідуальних особливостей, схильностей, інтересів та потреб;

– оцінка (спільно з вчителем) рівня досягнення кінцевих цілей навчання, передбачених ІПР;

Для збору цієї інформації доречно вести журнал спостереження.

Варто зауважити, що зміст журналу може змінюватись залежно від цілей спостереження. Для кожної дитини рекомендовано вести індивідуальний журнал спостереження.

4. Портфоліо дитини – папка з роботами дитини (малюнки, аплікації, робочі зошити, роботи на роздруківках). Усі матеріали, які допоможуть визначити прогрес дитини в освоєнні навичок наприкінці певного періоду (півріччя або навчального року).

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Нова українська школа | Веб-ресурс НУШ

# data[].attributes.attachment_link.title
Яку документацію варто вести асистенту вчителя в інклюзивному класі

# data[].attributes.attachment_link.description
Досвід асистента вчителя Запитання щодо документації асистента вчителя в інклюзивному класі одне з найпоширеніших та мало унормоване в українському законодавстві.

# data[].attributes.headline
Ліцей та родина — одна команда

# data[].attributes.subject
Ліцей та родина — одна команда

# data[].attributes.body
Сучасна робота з батьками в інклюзії — це :

1. Проактивність: випереджайте запити

«Нульова» зустріч: Проведіть знайомство ще до початку навчання. Обговоріть не лише діагноз, а й сильні сторони дитини, її вподобання та «тригери».

Тижневий дайджест: Коротке повідомлення (3-4 речення) у месенджер про головний успіх дитини за тиждень («Сьогодні Максим вперше сам ініціював гру з однокласником»).

2. Ефективність: фокус на результат

Спільне цілепокладання в ІПР: Батьки мають бути співавторами цілей. Якщо мама хоче, щоб дитина навчилася зав’язувати шнурки, а школа — рахувати до 100, пріоритети треба синхронізувати.

Відеофідбек: Коротке відео (30 сек) того, як дитина виконує завдання, часто корисніше за довгі описи. Це знімає тривогу батьків і демонструє реальні методи роботи.

3. Толерантність та етика: мова має значення

Person-first language: Завжди використовуйте формулу «дитина з...» (наприклад, дитина з аутизмом), а не ярлики.

Безпечне середовище для емоцій: Батьки дітей з ООП часто перебувають у стані хронічного стресу. Важливо дати їм право на страх чи розпач, не засуджуючи, а пропонуючи підтримку.

Конфіденційність: Жодних обговорень особливостей дитини при інших батьках або в загальних чатах. Тільки приватні канали зв'язку.

4. Сучасні формати взаємодії

Зустрічі, де батьки дітей з ООП та батьки нормотипових дітей можуть поспілкуватися в неформальній обстановці для руйнування стереотипів.

Ресурсні зустрічі з психологом: Не про навчання, а про стан батьків (профілактика вигорання).

Короткі онлайн-зустрічі (15-20 хв) для швидких відповідей на технічні питання щодо документації чи оцінювання.

Батьки — це найголовніші експерти з власної дитини. Наше завдання — стати їхнім професійним партнером.

# data[].attributes.headline
Чек-лист першої зустрічі 

# data[].attributes.subject
Чек-лист першої зустрічі 

# data[].attributes.body
Почніть із запитання: «Що ваша дитина любить найбільше? Від чого вона щиро посміхається?»

Запитайте про «суперсили» дитини. Що їй вдається найкраще вдома?

Дізнайтеся, що найбільше лякає дитину (гучні звуки, певні кольори, дотики) та які є способи заспокоєння.

Уточніть, як дитина повідомляє про свої потреби (жести, слова, картки PECS).

Узгодьте зручний канал зв'язку та час для швидких запитань (щоб вам не писали о 22:00).

Якщо виникає проблема, використовуйте метод «сендвіча»:

1. Позитив: Що сьогодні вдалося.

2. Проблема: Конкретний факт (без оціночних суджень) + запитання до батьків: «А як ви вдома дієте в таких ситуаціях?».

3. План: Що ми зробимо в школі завтра, щоб це виправити

# data[].attributes.headline
Алгоритм дій у конфліктній ситуації

# data[].attributes.subject
Алгоритм дій у конфліктній ситуації

# data[].attributes.body
Конфлікт між батьками — одна з найскладніших ситуацій для асистента та вчителя. Тут важливо діяти як медіатор, а не як сторона конфлікту.

м

1. Збір фактів (без емоцій)

Перш ніж реагувати, з'ясуйте, що саме сталося. Конфлікт зазвичай виникає через:

Страх за безпеку («Ця дитина може вдарити мою»).

Страх за якість навчання («Вчитель приділяє увагу тільки одному учню»).

Брак інформації (міфи про діагнози).

2. Індивідуальна розмова з «незадоволеною» стороною

Не проводьте спільних зборів, поки градус напруги високий.

Слухайте активно: Дайте батькам виговоритися. Використовуйте фразу: «Я розумію вашу стурбованість безпекою/навчанням вашої дитини».

Надайте факти: Поясніть, що в класі є асистент, який контролює ситуацію, і що навчання дитини з ООП не відбувається за рахунок інших.

Акцент на цінностях: Нагадайте, що школа — це модель реального світу, де всі люди різні, і досвід спілкування з різними дітьми робить їхню дитину більш емпатичною та адаптованою.

3. Робота з батьками дитини з ООП

Підтримка: Запевніть, що ви на боці дитини та її права на освіту.

Конструктив: Обговоріть, які саме ситуації провокують конфлікт (наприклад, дитина шумить, коли втомлюється) і як ви разом можете це мінімізувати (наприклад, облаштування сенсорного куточка).

4. Просвітницька робота (превентивна)

Якщо конфлікт уже стався, потрібно «лікувати» атмосферу всього класу:

Батьківські збори без прізвищ: Обговоріть інклюзію як загальну стратегію закладу. Запросіть психолога розповісти про толерантність.

Уроки доброти для дітей: Часто діти ладнають краще, ніж їхні батьки. Коли діти почнуть товаришувати, конфлікт між батьками зазвичай згасає.

5. Межа відповідальності (законодавча база)

Якщо батьки вимагають «прибрати дитину з класу», м’яко, але впевнено нагадайте:

Право на освіту: Закон України гарантує дитині навчання в інклюзивному класі за заявою батьків. Це не предмет для голосування інших батьків.

Золота фраза для діалогу:

«Ми тут для того, щоб кожна дитина в цьому класі почувалася безпечно і могла вчитися. Давайте подумаємо, що ми — дорослі — можемо зробити для цього разом».

Конфлікт між учителем та батьками в інклюзивному класі

1. Зміна фокусу: від «Хто винен?» до «Що робити?»

Найчастіше конфлікт виникає через різні очікування: батьки чекають швидких результатів, а вчитель виснажений навантаженням.

Не обговорюйте проблему в коридорі або при дитині. Запросіть батьків у кабінет, де вас не перериватимуть.

Метод «Я-повідомлень»: Замість «Ви не займаєтесь дитиною вдома», скажіть: «Я помічаю, що дитині важко дається ця тема, і мені потрібна ваша порада, як ми можемо підтримати її разом».

Конкретні кроки для вчителя:

Документальний захист: Якщо батьки звинувачують у «недостатній роботі», покажіть Журнал спостережень та ІПР. Коли ви оперуєте фактами (що було зроблено, які методи використано), емоційний тиск знижується.

Залучення Команди супроводу: Ви не повинні вирішувати конфлікт самотужки. Запросіть на зустріч психолога або асистента вчителя. Вони можуть виступити «третьою стороною» та надати об’єктивну оцінку.

Визнання експертності батьків: Скажіть прямо: «Ви знаєте свою дитину краще за всіх. Допоможіть мені зрозуміти, як краще діяти в цій ситуації». Це миттєво знижує оборонну позицію батьків.

Якщо конфлікт заходить у глухий кут:

Попросіть батьків викласти претензії письмово (це часто відсіює безпідставні емоції).

Перегляньте ІПР. Можливо, конфлікт — це сигнал, що стратегія навчання потребує корекції.

Не бійтеся визнавати помилки. Фраза «Я спробувала цей метод, він не спрацював, давайте шукати інший разом» викликає більше поваги та довіри, ніж позиція «Я вчитель, я знаю краще».

Конфлікт між учителем та асистентом — це «тиха криза», яка миттєво відбивається на дитині. Розв'язання суперечок має базуватися на розподілі зон відповідальності.

Основні причини та шляхи вирішення:

1. «Хто головний?» (Конфлікт ролей)

Учитель інколи сприймає асистента як «няню» або «секретаря», а асистент — втручається в методику викладання всього класу. Поверніться до посадових інструкцій. Учитель — відповідальний за освітній процес усього класу. Асистент — за адаптацію матеріалів та підтримку дитини з ООП.

2. Неузгодженість дій на уроці

Асистент занадто сильно допомагає дитині (підказує відповіді), що заважає вчителю оцінити реальні знання. Домовтеся про систему знаків. Наприклад, якщо вчитель бачить, що асистент «перебирає на себе» роботу дитини, він подає певний жест. Визначте межу «розумної допомоги». Мета асистента — навчити дитину працювати самостійно, а не зробити все за неї.

3. Етичні суперечки (різні погляди на виховання)

Якщо вчитель прихильник суворої дисципліни, а асистент вважає, що дитині з ООП потрібно давати більше свободи (або навпаки). Використовуйте ІПР як арбітра. В ІПР прописані особливості поведінки та рекомендації психолога. Обидва педагоги мають дотримуватися єдиної стратегії, щоб у дитини не було когнітивного дисонансу.

План виходу з конфлікту «Вчитель — Асистент»:

1. Конструктивна розмова «тет-а-тет». Почніть із фрази: «Ми працюємо в парі задля результату дитини. Мені некомфортно, коли [конкретна ситуація]. Давай домовимося, як нам діяти в майбутньому».

2. Спільне планування. Виділіть 15 хвилин на тиждень для обговорення взаємодії. Без планування конфлікт неминучий.

3. Залучення адміністрації

Якщо порозуміння не знайдено, заступник директора з інклюзивного навчання має чітко розставити акценти в межах Команди супроводу.

Золоте правило. Діти та батьки ніколи не повинні бачити суперечок між учителем та асистентом. Будь-які розбіжності обговорюються лише за зачиненими дверима.

Конфлікт між батьками та асистентом вчителя

Типові причини конфліктів та шляхи їх розв'язання:

1. «Ефект няні» (Надмірні очікування)

Батьки очікують, що асистент буде супроводжувати дитину в туалет, годувати, перевдягати або виконувати роль персонального тьютора (супроводжувача).

Чітко роз’ясніть різницю. Асистент вчителя допомагає вчителю організувати навчання для дитини, а не є персональною прислугою. Якщо дитині потрібен фізичний супровід, батьки мають оформити послугу асистента дитини (соціальна послуга).Покажіть батькам посадову інструкцію асистента вчителя, де зафіксовано його освітні функції.

2. «Ви мені не все розповідаєте» (Брак довіри)

Батьки підозрюють, що асистент приховує конфлікти дитини з однокласниками або її невдачі. Журнал спостережень - ваш головний аргумент. Можна регулярно (раз на тиждень або за домовленістю) показувати батькам записи про динаміку дитини. Коли батьки бачать фіксацію фактів (а не просто слова), рівень тривоги, зазвичай, падає.

3. Втручання в методику роботи

Батьки дають вказівки асистенту, як саме вчити дитину, або вимагають ігнорувати вказівки вчителя.

Принцип «Єдності». Асистент підпорядковується вчителю та Команді супроводу. Фраза для діалогу: «Я розумію, що цей метод працює вдома, але в класі ми дотримуємося стратегії, прийнятої Командою супроводу. Давайте обговоримо вашу пропозицію на наступному засіданні Команди.

Правила професійної дистанції

1. Ні домашнім завданням. Асистент не повинен робити з дитиною уроки після школи або звітувати про кожну написану букву в особисті повідомлення (якщо це не передбачено ІПР).

2. Ні особистим подарункам чи послугам. Це порушує професійну етику та створює у батьків ілюзію «особливого ставлення».

3. Конструктивні месенджери. Створіть окремий чат для робочих питань і визначте час (наприклад, з 9:00 до 17:00). Жодних обговорень особистого життя.

Що робити, якщо конфлікт уже стався?

Не виправдовуйтеся, а апелюйте до Ідивідуальної програми розвитку (ІПР). Якщо батьки незадоволені методами, запропонуйте переглянути ІПР на засіданні Команди супроводу за участі адміністрації та фахівців ІРЦ.

Зафіксуйте інцидент. Якщо була агресія чи звинувачення, обов'язково повідомте про це вчителя та заступника директора. Ви не повинні залишатися з проблемою сам на сам.

Асистент — це «міст» між школою та родиною, але цей міст має стояти на міцних опорах закону та професійної етики, а не на особистій симпатії.

# data[].attributes.headline
📝 Пам’ятка: Роль асистента вчителя в інклюзивному класі

# data[].attributes.subject
📝 Пам’ятка: Роль асистента вчителя в інклюзивному класі

# data[].attributes.body
📝 Пам’ятка: Роль асистента вчителя в інклюзивному класі

Для того, щоб навчання дитини було максимально ефективним, важливо розуміти розподіл ролей у школі.

✅ Що РОБИТЬ асистент вчителя:

1. Адаптує матеріали: Спрощує завдання, готує картки, візуальні опори, щоб дитина зрозуміла тему уроку.

2. Допомагає вчителю: Асистент працює з усім класом, але найбільше уваги приділяє дитині з ООП, щоб вона була залучена в загальний процес.

3. Спостерігає та фіксує: Веде щоденник спостережень, щоб відстежувати динаміку розвитку дитини та вчасно коригувати навчальний план (ІПР).

4. Сприяє соціалізації: Допомагає дитині спілкуватися з однокласниками, вчить взаємодіяти та вирішувати дрібні суперечки.

5. Забезпечує психологічний комфорт: Допомагає дитині зорієнтуватися в розкладі та правилах школи.

❌ Що НЕ ВХОДИТЬ в обов’язки асистента вчителя:

Персональний догляд: Годування, перевдягання, супровід у туалет (це функції асистента дитини або батьків).

Домашні завдання: Асистент не зобов'язаний робити з дитиною уроки після занять або вдома.

Приватні звіти 24/7: Асистент надає інформацію в робочий час і в межах запланованих зустрічей.

Викладання замість вчителя: Асистент не веде урок самостійно, він — партнер основного педагога.

Корекційні заняття: Асистент не замінює логопеда чи дефектолога (він лише допомагає закріплювати їхні навички під час уроків).

💡 Як ми можемо ефективно співпрацювати?

1. Довіра: Якщо асистент каже, що дитині сьогодні було важко — це не критика, а сигнал для нас разом скоригувати навантаження.

2. Обмін інформацією: Повідомляйте асистента про важливі зміни (поганий сон дитини, зміна ліків, емоційний стан зранку). Це допоможе уникнути зривів на уроках.

3. Єдність вимог: Буде чудово, якщо правила, яких ми вчимо в школі (наприклад, «спочатку завдання — потім гра»), будуть підтримуватися і вдома.

Разом ми — команда, мета якої — успішна та щаслива дитина!

# data[].attributes.headline
Робота з дітьми в інклюзивному класі

# data[].attributes.subject
Робота з дітьми в інклюзивному класі

# data[].attributes.body
Робота з дітьми в інклюзивному класі — це не про «лікування» дитини, а про створення умов, де її особливості не заважають навчанню.

Ось головні сучасні підходи до безпосередньої роботи:

1. Стратегія «Рівний — рівному»

Не робіть ЗА дитину, робіть РАЗОМ: Головне завдання асистента — поступово зменшувати свою підтримку. Якщо сьогодні ви тримаєте руку дитини, завтра — лише лікоть, а післязавтра — просто стоїте поруч.

Залучення однокласників Це знімає з асистента роль «наглядача» і робить дитину частиною колективу.

2. Візуалізація та передбачуваність

Діти з ООП часто відчувають тривогу через невідомість.

Візуальний розклад. Картки з послідовністю дій (привітання — математика — перерва). Це дає дитині відчуття контролю.

Таймери. Використовуйте пісочні годинники або застосунки, щоб дитина бачила, скільки часу залишилося до кінця завдання.

3. Адаптація матеріалу (Метод «Сходинок»)

Спрощення, а не скасування. Якщо клас пише 10 речень, дитина з ООП може написати 2 ключових або з’єднати картинки з назвами.

Альтернативні способи відповіді. Якщо дитині важко говорити, дозвольте їй показати правильну відповідь на картці, надрукувати на планшеті або намалювати.

4. Робота з поведінкою - розуміння причин («Чому дитина це робить?»)

Сенсорне розвантаження. Якщо дитина починає кричати або розгойдуватися, можливо, у класі занадто галасно. Дайте їй шумопоглинаючі навушники або дозвольте вийти в «ресурсну зону» на 5 хвилин.

Позитивне підкріплення. Хваліть за конкретну дію («Ти дуже охайно склав зошит»), а не просто «Молодець». Використовуйте жетони або наклейки за маленькі кроки.

5. Правило «5 секунд»

Дітям з особливими потребами часто потрібно більше часу на обробку інформації. Після того, як ви поставили запитання, зачекайте мінімум 5-10 секунд, перш ніж повторювати або допомагати. Дайте мозку дитини шанс спрацювати самостійно.

6. Емоційний інтелект

Вчіть дитину розпізнавати свої емоції за допомогою «Термометра почуттів» (зелена зона — спокійний, червона — злюся). Це допомагає запобігти істерикам (мелтдаунам).

Ми адаптуємо середовище, а не дитину. Якщо дитина не може навчитися так, як ми вчимо, ми маємо вчити так, як вона може навчитися.

# data[].attributes.headline
Заспокоєння дитини в класі 

# data[].attributes.subject
Заспокоєння дитини в класі 

# data[].attributes.body
Заспокоєння дитини в класі (сенсорна регуляція) — це не про «тишу будь-якою ціною», а про допомогу нервовій системі повернутися в норму.

Ось перевірені методи, які можна застосувати прямо під час уроку:

1. Фізичні методи (пропріоцептивна допомога)

Коли дитина «втрачає контроль», її тілу часто потрібне відчуття кордонів та ваги.

«Обійми метелика»: Дитина схрещує руки на грудях і по черзі легенько постукує себе по плечах. Це ритмічне заспокоєння.

Тяжка подушечка (обтяжувач): Невелика подушечка з сіллю або крупою на коліна. Вага діє заспокійливо на нервову систему.

Стискання еспандера або антистресу: Дайте дитині м’яку іграшку-м’ялку (сквіш). Це переносить зайву енергію в кисті рук.

2.Дихальні вправи (візуальні)

Дітям важко просто «глибоко дихати», їм потрібен образ.

«Квітка та свічка»: Уяви, що в одній руці квітка (вдихаємо аромат носом), а в іншій — свічка (повільно задуваємо ротом).

Дихання по квадрату: Ведемо пальчиком по краю зошита: вгору — вдих (2 сек), праворуч — затримка (2 сек), вниз — видих (2 сек), ліворуч — затримка (2 сек).

3. Зміна сенсорного навантаження

Шумопоглинаючі навушники: Якщо дитина перезбуджена через галас, просто дозвольте їй одягнути навушники (навіть без музики).

«Капюшон спокою»: Якщо дитині важко від візуального шуму, вона може просто одягнути капюшон толстовки — це створює ефект «будиночка».

4. Метод «Заземлення 5-4-3-2-1»

Якщо дитина починає панікувати або відволікатися, попросіть її пошепки назвати:

5 предметів, які вона бачить;

4 звуки, які чує;

3 речі, які може потрогати (парта, одяг, ручка);

2 запахи;

1 смак.

5. Ресурсна зона та «Дві хвилини тиші»

Візуальна підказка (картка «СТОП»): Дитина може мати картку, яку вона мовчки показує вчителю, коли відчуває, що їй треба вийти або просто посидіти з заплющеними очима.

Дозвіл на рух: Іноді, щоб заспокоїтися, дитині треба пройтися. Можна попросити її «виконати важливе доручення» (наприклад, змочити ганчірку для дошки або віднести папір на сусідню парту).

6. Коробочка саморегуляції

Майте під рукою невеликий набір:

Баночка з глітером та водою (спостерігати, як осідають блискітки);

Шматочок текстурної тканини (оксамит, хутро);

Ароматична паличка або мішечок з лавандою.

Намагайтесь помічати перші ознаки збудження (дитина починає часто дихати, стискати кулаки або уникати погляду). Найкраще застосувати ці методи ДО того, як станеться справжня істерика.

# data[].attributes.body
Якщо звичайні методи заспокоєння не спрацювали і стався мелтдаун (емоційний вибух, який дитина вже не може контролювати), головне завдання асистента — безпека та стабілізація, а не виховання.

Ось алгоритм дій у такій гострій ситуації:

1. Збереження спокою (Правило «Якоря»)

Ваш стан: Дитина зараз «дзеркалить» дорослого. Якщо ви панікуєте або кричите, стан дитини погіршується. Говоріть спокійно, монотонно і дуже коротко.

Менше слів: У стані зриву мозок дитини не обробляє складні речення. Замість «Максиме, заспокойся, ми зараз вийдемо» кажіть: «Дихай. Я поруч. Виходимо».

2. Забезпечення безпеки

Приберіть небезпечні предмети: Гострі ручки, ножиці, важкі книги.

Особистий простір: Не намагайтеся силоміць обійняти дитину, якщо вона цього не просить. Це може бути сприйнято як напад.

Інші діти: Якщо це можливо, вчитель має відвернути увагу класу або вивести дітей на коротку перерву, щоб не створювати навколо дитини «глядацький зал».

3. Зміна середовища (Вихід з епіцентру)

Якщо дитина може йти — виведіть її в ресурсну кімнату або в тихий коридор.

Якщо дитина впала на підлогу — не тягніть її силою. Залишайтеся поруч, забезпечте тишу та чекайте, поки пік емоцій пройде.

4. Робота з сенсорикою під час вибуху

Вимкніть подразники: Вимкніть яскраве світло, закрийте вікно (якщо за вікном шумно).

Дайте час: Мелтдаун — це «коротке замикання» нервової системи. Його неможливо зупинити миттєво, його можна тільки «перечекати», забезпечуючи безпеку.

5. Післякризовий період (Відновлення)

Коли дитина заспокоїлася, вона відчуває повне виснаження (і фізичне, і моральне).

Не виховуйте одразу: Не питайте «Навіщо ти це зробив?» чи «Тобі не соромно?». Зараз дитина не здатна на аналіз.

Питний режим: Дайте дитині попити води (короткі ковтки допомагають стабілізувати дихання).

Тиха діяльність: Дозвольте просто посидіти, помалювати чи поскладати пазл. Повертатися до навчання можна лише тоді, коли погляд дитини став сфокусованим і спокійним.

6. Аналіз (після уроків)

Після того як усі заспокоїлися, разом із вчителем та психологом заповніть таблицю:

Тригер: Що саме сталося за хвилину до зриву? (наприклад, складне завдання чи гучний звук).

Поведінка: Що саме робила дитина?

Наслідок: Що допомогло заспокоїти найшвидше?

Після такого інциденту вам теж потрібне відновлення. Знайдіть 5 хвилин, щоб випити чаю або просто глибоко подихати, щоб не «згоріти» на роботі.

# data[].attributes.headline
Карта моїх суперсил (для дитини)

# data[].attributes.subject
Карта моїх суперсил (для дитини)

# data[].attributes.body
Цей список допомагає дитині обрати дію, коли вона відчуває втому, роздратування або не може зосередитися. Ви можете просто запитати: «Що зараз оберемо?», і дитина вкаже на пункт.

1. Коли мені потрібно зосередитися (Увага):

«Полювання на літеру»: Я знайду в тексті 5 літер «А» і підкреслю їх.

«Слухаю тишу»: Я заплющу очі на 10 секунд і спробую почути звук за вікном.

«Малюю цифру»: Я напишу пальцем у повітрі цифру, яку зараз вивчаємо.

2. Коли мої пальчики втомилися (Моторика):

«Добрий скарб»: Я знайду 3 скріпки, заховані в моєму пеналі.

«Пальчикові хованки»: Я по черзі торкнуся кожним пальчиком до великого пальця.

«Олівець-масажер»: Я покатаю олівець між долонями, поки вони не стануть теплими.

3. Коли я відчуваю втому або тривогу (Заспокоєння):

«Дихання квадратом»: Поведу пальцем по краю парти: вдих — затримка — видих — затримка.

«Сила тиску»: Я сильно стисну кулачки, а потім розслаблю їх 3 рази.

«Секретний малюнок»: Я намалюю на полях зошита маленьку крапку або зірочку.

4. Коли мені потрібна допомога:

Картка «Перерва»: Я просто покладу цю картку на край парти, щоб асистент знав, що мені треба відпочити 2 хвилини.

Запитання: Я підніму руку і скажу лише одне слово: «Допоможіть».

Як користуватися цією картою асистенту:

Візуалізація: Кожен пункт можна доповнити маленьким малюнком (іконкою).

Вибір без стресу: Пропонуйте дитині не більше двох варіантів на вибір: «Хочеш покатати олівець чи подихати по квадрату?»

Хвала за процес: Обов'язково скажіть: «Ти сам обрав спосіб заспокоїтися, це дуже круто!».

# data[].attributes.headline
Робочі лайфхакі асистентів

# data[].attributes.subject
Робочі лайфхакі асистентів

# data[].attributes.body
1.«Адаптований матеріал за 1 хвилину»

Тримайте в шухляді набір прозорих файлів та фломастери для дошки (whiteboard markers). Коли дитині важко виконати завдання в підручнику, покладіть сторінку у файл. Дитина може обводити, малювати чи з’єднувати відповіді прямо на файлі. Помилка легко витирається серветкою — це знімає страх «зіпсувати зошит».

2. Візуальний маркер «Початок-Кінець»

Дітям з ООП часто важко зрозуміти обсяг роботи. Використовуйте кольорові наклейки або галочки олівцем: зелена крапка — тут починаємо писати, червона — тут закінчуємо. Коли дитина бачить фініш, вона працює спокійніше.

3. Правило фіджетів

Замість того, щоб забороняти дитині крутитися, дайте їй щось для рук, що не шумить. Це може бути шматочок «липучки» (velcro), приклеєний під парту — дитина може торкатися його пальцями, заспокоюючись, і це нікому не заважає. Або резинка на ніжках стільця.

4. «Спершу — Потім»

Це найефективніша формула комунікації. Замість довгих умовлянь використовуйте коротку візуальну або словесну схему: «Спершу — пишемо 2 слова, потім — 2 хвилини дивимося в ілюстрацію». Це дає дитині зрозумілий алгоритм винагороди.

5. Візуальні фільтри

Для дітей, яким важко читати (дислексія або сенсорна чутливість), використовуйте кольорові прозорі накладки. Накладіть синю або жовту смужку на текст — літери перестануть «стрибати», і читати стане легше.

6. Допомога без слів

Щоб не переривати вчителя, домовтеся з дитиною про систему сигнальних карток:

Червона — «Мені дуже важко».

Жовта — «Повільніше, будь ласка».

Зелена — «Я справляюся».
Дитина просто викладає картку на край парти.

7. Таймер зворотного відліку (не звуковий)

Використовуйте пісочний годинник або візуальний таймер на планшеті. Коли дитина бачить, як «зникає» час до перерви, їй легше дочекатися кінця уроку, ніж коли вона просто чує «ще 5 хвилин».

8. «Дитяче чергування» для мотивації

Якщо дитина втомилася від академічного навчання, дайте їй роль «Головного помічника асистента». Доручіть роздати зошити, змочити ганчірку або зібрати олівці. Рух + відчуття власної важливості = перезавантаження мозку.

9. Соціальна історія в кишені

Майте готові маленькі картки-комікси про те, як поводитися в типових ситуаціях: «Я хочу в туалет», «Мене штовхнули», «Я хочу пограти». Коли дитина в стресі, вона забуває слова, але бачить картинку-підказку.

10. Лайфхак «Спільна перемога» з учителем

Щоб клас не сприймав вас як «охоронця однієї дитини», раз на день допоможіть комусь іншому (нормотиповій дитині). Підкажіть слово, підточіть олівець. Це зробить вас «асистентом всього класу», зніме стигму з дитини з ООП і налагодить контакт з усіма дітьми.

Найкращий лайфхак — це ваш внутрішній спокій. Якщо ви відчуваєте, що закипаєте, використайте техніку «квадратного дихання» разом із дитиною.

Сенсорна сумка асистента — це ваш «тривожний чемоданчик», який дозволяє миттєво адаптувати урок або заспокоїти дитину, не бігаючи по кабінетах. Краще за все обрати невелику сумку через плече або органайзер, щоб руки залишалися вільними.

Ось перелік того, що має бути всередині

1. Інструменти для візуалізації

Маркерна міні-дошка або прозорі файли: Для швидкого малювання схем або спрощення завдань.

Набір стікерів (сигнальні кольори): Зелені, жовті та червоні — для позначення обсягу роботи або емоційного стану.

Візуальний таймер або пісочний годинник: Щоб дитина бачила, скільки часу залишилося до кінця завдання.

2. Сенсорні «помічники» (для зняття напруги)

Предмет-антистрес: Сквіш, еспандер або «липучка» (velcro). Допомагає зайняти руки та зосередитися.

Масажне кільце (Су-джок) або текстурна кулька: Для стимуляції долонь під час письма.

Шумопоглинаючі навушники або беруші: Якщо в класі стає занадто гучно для дитини.

3. Канцелярські «хітрощі»

Насадки на ручки/олівці: Еластичні тримачі, які допомагають правильно тримати пальці.

Кольорові напівпрозорі закладки: Для виділення рядка під час читання.

Ножиці з пружиною: Які самі розкриваються (якщо дитині важко з дрібною моторикою).

4. Комунікація та мотивація

Набір жетонів або наклейок: Для миттєвого підкріплення успіху («Зробив — отримай зірочку»).

Картки-підказки: З короткими фразами: «Я хочу в туалет», «Мені потрібна перерва», «Я не розумію».

Блокнот асистента: Для швидких нотаток у Журнал спостережень.

5. Секретні інгредієнти

Маленька пляшечка води: Пиття маленькими ковтками — найшвидший спосіб фізично заспокоїти нервову систему.

Вологі серветки: Для гігієни або швидкого витирання маркерів.

Не діставайте все одразу. Сумка має бути «магічною» — діставайте потрібний інструмент саме в той момент, коли він необхідний, щоб зберегти ефект новизни та інтерес дитини.

Добірка безкоштовних (або частково безкоштовних) застосунків, які перетворюють ваш смартфон на потужний інструмент інклюзії. Вони допоможуть замінити громіздкі картки та таймери.

1. Візуальні таймери

Visual Timer (або Mouse Timer): Дитина бачить не цифри, а те, як «зникає» колір або як мишка доїдає сир. Це ідеально для дітей, які ще не розуміють концепцію хвилин, але бачать фізичне завершення часу.

Time Timer: Класичний червоний диск, який зменшується. Дуже заспокоює і допомагає уникнути тривоги перед кінцем уроку.

2. Для альтернативної комунікації (AAC)

LetMeTalk: Дозволяє створювати послідовності з карток-піктограм. Якщо дитина не розмовляє або «замовкла» через стрес, вона може натиснути на картинку «Хочу пити» або «Мені важко», і телефон озвучить це.

JABtalk: Простий застосунок, де можна завантажити власні фото (наприклад, фото вашої їдальні чи туалету), щоб дитині було простіше впізнати об'єкти.

3. Для концентрації та фокусу

Forest: Допомагає не відволікатися. Ви «саджаєте дерево» на певний час (наприклад, 10 хв завдання). Якщо вийти із застосунку або почати грати в ігри — дерево засохне. Це чудовий ігровий елемент для зосередження.

White Noise Lite: Якщо дитині заважає галас у класі, можна через навушники ввімкнути «білий шум» або звук дощу. Це допомагає створити «акустичний кокон».

4. Для сенсорного розвантаження та моторики

Fluid Simulation: Неймовірно красивий застосунок, де дитина водить пальцем по екрану, створюючи різнокольорові потоки рідини. Діє як цифровий антистрес після контрольної чи важкої теми.

Antistress - relaxation toys: Збірник простих дій (лопати пухирці, крутити спінер, різати мило). Допомагає швидко «заземлитися» на перерві.

5. Для читання та письма

SpeechTexter (або стандартний диктант у клавіатурі): якщо дитині з порушенням моторики важко писати, вона може надиктувати свою думку, а застосунок перетворить її на текст.

Omoguru: Застосунок спеціально для дітей з дислексією. Він дозволяє налаштувати текст (шрифт, відстань між літерами), щоб його було легше читати.

Лайфхак: Використовуйте режим «Закріплення застосунку» (Guided Access на iPhone або App Pinning на Android). Це заблокує телефон на одному обраному застосунку, і дитина не зможе випадково вийти з таймера в ігри чи YouTube.

# data[].attributes.headline
як захистити себе від вигорання 

# data[].attributes.subject
як захистити себе від вигорання 

# data[].attributes.body
інклюзія — це енергозатратний процес

Робота асистента вчителя — це марафон, а не спринт. Через високий рівень емпатії та постійну напругу асистенти вигорають швидше за інших педагогів.

Ось 5 практичних технік самодопомоги, щоб зберегти ресурс до кінця навчального року:

1. Правило «Кисневої маски»

Ви не зможете допомогти дитині заспокоїтися, якщо самі перебуваєте в стресі.

«якір спокою». Це може бути коротка фраза-мантра («Я роблю те, що можу, і цього достатньо») або фізична дія (ковток води, погляд у вікно на небо).

2. Техніка «П’ятихвилинна стіна»

Після уроку, особливо якщо він був емоційно важким, не біжіть одразу заповнювати журнал.

Знайдіть 5 хвилин самотності. Сядьте, заплющте очі, відчуйте опору під ногами. Це допоможе вашій нервовій системі «скинути» чужу напругу і не нести її додому.

3. Розподіл відповідальності (Коло контролю)

Часто асистенти вигорають, бо намагаються «вилікувати» дитину або виправити всі помилки світу.

Чітко розділіть:

Я контролюю: свою реакцію, підготовку матеріалів, підтримку.

Я НЕ контролюю: настрій дитини зранку, рішення її батьків, діагноз.
Прийміть те, що ви не всемогутні.

4. Ритуал «Закриття дверей»

Важливо навчитися залишати роботу в школі.

Придумайте фізичну дію, яка символізує кінець робочого дня. Наприклад, вимикання робочого чату, переодягання в «домашнє» або просте миття рук з думкою: «Я змиваю сьогоднішні турботи».

5. Пошук малих перемог

У інклюзії прогрес може бути непомітним місяцями. Це демотивує.

Заведіть блокнот (або нотатку в телефоні) «Сьогодні вдалося». Записуйте туди навіть мізерні успіхи: «Максим сьогодні сам відкрив зошит» або «Дитина посміхнулася». Перечитуйте це, коли здається, що ви стоїте на місці.

Інклюзія тримається на людях, а людині потрібен відпочинок. Ви маєте право на втому, право на помилку і право на особистий час без думок про ІПР.

Ось чек-лист для самоперевірки. Якщо ви відповідаєте «так» на 3 або більше запитань, це сигнал, що ваш «акумулятор» розряджений і час звернути увагу на себе.

Чек-лист: Чи не час мені на паузу?

1. Емоційна втома: Чи відчуваю я роздратування або байдужість, коли дитина знову робить ту саму помилку, хоча раніше я ставився(-лася) до цього спокійно?

2. Фізичні сигнали: Чи з'явилися у мене головні болі, напруга в плечах або безсоння, пов’язане з думками про школу?

3. Втрата сенсу: Чи виникає у мене зранку думка: «Знову те саме, нічого не змінюється, мої зусилля марні»?

4. «Синдром вихідного дня»: Чи проводжу я всі вихідні, просто «лежачи пластом», не маючи сил на хобі чи спілкування з близькими?

5. Надмірна емпатія: Чи відчуваю я провину за те, що не можу допомогти дитині на 100%, або чи переношу я проблеми дитини на власну сім'ю?

Що робити прямо зараз (Швидка допомога):

Знизьте планку: Сьогодні не намагайтеся бути ідеальним асистентом. Будьте просто «достатньо хорошим». Виконайте мінімум обов'язків без самокритики.

Інформаційний детокс: Вийдіть із робочих чатів у вихідні. Світ не завалиться, якщо ви відповісте в понеділок о 8:00.

Зміна картинки: Знайдіть 15 хвилин на те, що ніяк не пов'язано з інклюзією — музика, прогулянка без телефону, кава в тиші.

Поговоріть про це: Обговоріть свої почуття з колегою-асистентом або психологом закладу. Ви не самотні у своїх відчуттях.

# data[].attributes.headline
Ключові особливості навчального процесу

# data[].attributes.subject
Ключові особливості навчального процесу

# data[].attributes.body
Не «всі роблять однаково»,а «кожен робить у свій спосіб».

1. Рівні підтримки (від 1 до 5)

Це фундамент. Залежно від висновку ІРЦ, дитина отримує різний обсяг допомоги.

На 1–2 рівнях дитина зазвичай вчиться за загальною програмою з незначними адаптаціями.

На 3–5 рівнях програма може бути модифікована (суттєво спрощена за змістом).

2. Адаптація vs Модифікація

Це те, що асистент має розрізняти чітко:

Адаптація (ЗМІНЮЄМО ЯК): Мета та зміст уроку такі ж, як у всіх, але ми змінюємо формат. Наприклад: більший шрифт, використання аудіокниги замість читання, надання додаткового часу.

Модифікація (ЗМІНЮЄМО ЩО): Зміст навчання спрощується. Якщо клас вивчає множення двоцифрових чисел, дитина з ООП може вчитися просто додавати в межах 10.

3. Універсальний дизайн та Розумне пристосування

Універсальний дизайн: Вчитель готує урок так, щоб він був зрозумілий усім одразу (багато картинок, відео, схем). Це корисно і дитині з ООП, і всьому класу.

Розумне пристосування: Це індивідуальні «фішки» для конкретного учня. Наприклад, спеціальна накладка на парту, щоб зошит не ковзав, або персональний розклад на столі.

4. Оцінювання прогресу, а не норми

В інклюзії ми не порівнюємо дитину з іншими учнями. Оцінюється динаміка самої дитини. Якщо вчора вона не могла всидіти 5 хвилин, а сьогодні працювала 10 — це успіх, який має бути відображений в оцінці або вербальному заохоченні.

5. Командне викладання (Co-teaching)

На уроці два педагоги.

Один веде урок — інший допомагає дитині; або клас ділиться на групи, де один педагог працює з більшістю, а інший — з групою . Учитель та асистент — це партнери, а не «начальник та підлеглий».

6. Гнучкий простір

Навчання не обмежується лише партою.

Дитина має право встати, підійти до сенсорного куточка або працювати стоячи, якщо її нервова система цього потребує.

7. Пріоритет життєвих навичок (Life Skills)

Для багатьох дітей з ООП (особливо з інтелектуальними порушеннями) навчання фокусується на тому, що знадобиться в житті: як порахувати решту в магазині, як прочитати вивіску, як звернутися по допомогу.

Порада: Завжди пам'ятайте про зону найближчого розвитку. Завдання має бути трохи складнішим за те, що дитина вже вміє, але достатньо зрозумілим, щоб вона не здалася на початку.

приклади адаптації завдань

Адаптація — це зміна форми подачі матеріалу або способу виконання завдання без зміни його складності. Мета — прибрати бар’єр, який заважає дитині продемонструвати знання.

Ось конкретні приклади адаптацій для різних предметів:

1. Математика

Візуальні опори: Замість простого прикладу 5 + 3, намалюйте над цифрами крапки або маленькі кола, які дитина може перерахувати.

Алгоритм-підказка: Дайте дитині картку з покроковим планом розв’язання задачі: 1. Прочитай. 2. Випиши числа. 3. Обери дію (+ чи -).

Використання калькулятора: Якщо мета уроку — навчити розв’язувати логічну задачу, а дитина має труднощі з механічним рахунком, дозвольте обчислення на калькуляторі.

Зменшення обсягу: Якщо клас розв’язує 10 прикладів, дитина з ООП робить лише 3, але найскладніших або найбільш показових.

2. Українська мова та читання

Текст із «вікном»: Використовуйте аркуш паперу з прорізаним віконцем на один рядок, щоб дитина не губила місце в тексті під час читання.

Спрощення інструкцій: Замість «Прочитай текст, підкресли іменники та випиши їх у два стовпчики», розбийте це на три окремі картки, які видаються по черзі.

Метод «Диктант для друга»: Дитина не пише весь диктант, а вписує лише пропущені орфограми в уже роздрукований текст.

Аудіо-альтернатива: Дозвольте дитині прослухати параграф у навушниках, а потім відповісти на запитання усно або картками.

3. Я досліджую світ / Природничі науки

Карти-схеми: Замість довгого переказу параграфа про кругообіг води, запропонуйте дитині розставити стрілочки на готовій картинці.

Опора на дотик (сенсорика): Якщо вивчаєте властивості води (лід, пара), дайте дитині потримати шматочок льоду. Це краще за будь-який опис.

Вибір відповіді: Замість відкритого запитання «Які бувають дерева?», дайте три картинки, з яких треба обрати правильну.

4. Англійська мова

Словник у картинках: Нове слово поруч із зображенням, а не лише перекладом.

З’єднання пар: Замість перекладу речень — з’єднати англійське слово з українським аналогом або картинкою.

Використання жестів: Кожне нове дієслово супроводжуйте рухом (наприклад, слово run — імітація бігу).

5. Універсальні техніки для всіх предметів

Тайм-аут: Дозвольте дитині виконати частину завдання, а потім зробити 1 хвилину вправ для рук або очей.

Збільшений шрифт: Тексти, надруковані шрифтом 14 або 16, сприймаються легше.

Виділення головного: Маркером виділіть у підручнику лише те речення, яке дитині обов'язково треба прочитати або запам'ятати.

Головний критерій успішної адаптації — дитина виконує завдання самостійно (хоча й за допомогою ваших засобів). Якщо ви робите все за неї — це не адаптація.

Модифікація

Модифікація — це зміна змісту навчання. Ми спрощуємо складність матеріалу, щоб він відповідав реальним можливостям дитини (зазвичай для учнів з інтелектуальними порушеннями, 4–5 рівні підтримки).

Ось конкретні приклади, як перетворити складну тему на доступну:

1. Математика

Тема класу: Множення та ділення.

Модифікація: Дитина продовжує вчитися рахувати предмети в межах 10 або 20. Поки всі множать, вона розкладає горішки чи кубики на дві рівні купки.

Тема класу: Площа та периметр.

Модифікація: Дитина вчиться розрізняти геометричні фігури (коло, квадрат, трикутник) за формою та кольором, або просто обводить їх за контуром.

2. Українська мова

Тема класу: Частини мови (іменник, дієслово).

Модифікація: Дитина вчиться називати предмети на картинках та розрізняти "хто це?" (тварини/люди) і "що це?" (речі).

Тема класу: Складання складних речень.

Модифікація: Дитина вчиться просто чітко вимовляти звуки, складати слова зі складів-карток або розрізняти велику літеру на початку свого імені.

3. Читання / Література

Тема класу: Аналіз твору, характеристика героїв.

Модифікація: Дитина слухає короткий уривок і показує на картинці, хто добрий, а хто злий. Або просто вказує на головного героя серед інших зображень.

Тема класу: Читання великого тексту.

Модифікація: Дитина впізнає та обводить у тексті знайомі букви або глобально читає короткі слова-картки (Мама, Дім, Кіт).

4. Я досліджую світ (Природознавство)

Тема класу: Будова сонячної системи.

Модифікація: Дитина вивчає поняття "день" (світить сонце) та "ніч" (світить місяць), сортує картинки на денні та нічні справи.

Тема класу: Кругообіг води в природі.

Модифікація: Дитина вчиться розрізняти стани води на дотик: тепла, холодна, тверда (лід).

5. Іноземна мова (Англійська)

Тема класу: Граматичні часи (Present Simple).

Модифікація: Дитина вивчає 3-5 слів за темою (наприклад, кольори або тварини) через пісні та рухливі ігри. Мета — просто впізнавати слово на слух.

Головні правила модифікації:

1. Функціональність: Вчимо те, що знадобиться в житті (рахувати гроші, читати вивіски).

2. Участь у класі: Навіть якщо дитина робить зовсім інше завдання, вона має бути поруч з усіма. Якщо всі пишуть — вона теж щось пише (малює букви), якщо всі малюють — вона теж малює.

3. Фіксація в ІПР: Всі модифіковані цілі мають бути чітко записані в Індивідуальній програмі розвитку, щоб оцінювати дитину саме за ними.

# data[].attributes.headline
Така важлива інклюзія

# data[].attributes.subject
Така важлива інклюзія

# data[].attributes.body
Надважливо розуміти, що інклюзія — це не про «жалість» чи «терпимість», а про зміну філософії.

Ось критичні моменти, які часто лишаються «поза кадром», але є вирішальними:

1. Соціальна модель проти медичної

Медична модель: «Дитина хвора, її треба вилікувати, щоб вона була як усі».

Соціальна (інклюзивна) модель: «З дитиною все гаразд, це середовище (сходи без пандуса, складні тексти, шум) створює для неї бар’єри».

Висновок: Ми не виправляємо дитину, ми виправляємо умови навчання.

2. Принцип «Нічого для нас без нас»

Будь-які рішення щодо дитини мають прийматися за участю батьків, а якщо можливо — і самої дитини. Дитина — це не об'єкт маніпуляцій, а учасник процесу.

3. Інклюзія — це не інтеграція

Інтеграція: Дитина просто сидить у класі, але вчиться сама по собі (своєрідний «острів»).

Інклюзія: Дитина бере участь у всьому. Якщо клас співає — вона плескає. Якщо клас пише контрольну — вона виконує свій рівень завдань, але в тому ж темпі та в тій же атмосфері.

4. Право на помилку та «невдалий» день

Дитина з ООП може мати регрес. Це нормально. Те, що вона вміла вчора, сьогодні може «зникнути» через погоду, втому чи стрес. Надважливо не сприймати це як поразку асистента чи вчителя.

5. Прихована інклюзія (Діти без статусів)

У кожному класі є діти, які не мають офіційного висновку ІРЦ, але мають труднощі (гіперактивність, тривожність, темпові затримки). Інструменти, які ви використовуєте для дитини з ООП (візуальні розклади, таймери), насправді полегшують життя всім дітям.

6. Вчитель — головний, Асистент — партнер

Асистент не має ставати «стіною» між дитиною та вчителем. Дитина має знати, що її вчитель — це той, хто стоїть біля дошки, а асистент — це підтримка, яка допомагає почути вчителя.

7. Етика «непомітності»

Найкращий асистент — той, кого майже не видно. Ваша мета — зробити дитину максимально самостійною. Якщо ви постійно тримаєте її за руку або шепочете на вухо кожне слово, ви формуєте вивчену безпорадність.

8. Ресурсність колективу

Інклюзія в одній окремій групі чи класі не працює, якщо весь заклад (директор, техпрацівники, інші вчителі) не поділяє ці цінності. Це командна гра.

Найважливіше: Інклюзія — це про людяність. Це про те, щоб навчити дітей жити у світі, де всі різні, але всі мають рівну цінність.

# data[].attributes.headline
Нейровідмінність

# data[].attributes.subject
Нейровідмінність

# data[].attributes.body
Нейровідмінність (neurodiversity) стверджує, що такі особливості, як аутизм (РАС), РДУГ, дислексія, дисграфія чи синдром Туретта, не є «хворобами» чи «поломками», які треба лікувати. Це просто природні варіації людського геному. Як ми не лікуємо ліворукість чи колір очей, так само ми маємо приймати різні типи «прошивки» мозку.

Що надважливо знати

1. Мозок працює інакше, а не гірше
Нейровідмінні люди можуть мати труднощі в одних сферах (наприклад, соціальна комунікація чи дрібна моторика), але демонструвати надздібності в інших (аналітичне мислення, креативність, пам'ять на деталі).

2. Сенсорний профіль — це ключ
Для нейровідмінної дитини світ може бути «занадто гучним» або «занадто яскравим». Більшість проблем із поведінкою в школі — це реакція на сенсорне перевантаження, а не намагання «погано поводитися».

3. Спеціальні інтереси як паливо
Якщо дитина з РАС обожнює динозаврів, використовуйте це в навчанні: рахуйте динозаврів на математиці, пишіть про них на мові. Це найпотужніший спосіб залучення.

4. Стимінг (самостимуляція)
Повторювані рухи (махання руками, розгойдування) допомагають нейровідмінному мозку заспокоїтися або зосередитися. Якщо це нікому не заважає і не шкодить дитині — не забороняйте це.

5. Подвійна винятковість (2е)
Часто дитина може мати одночасно і порушення навчання (наприклад, дислексію), і високий інтелект чи обдарованість. Важливо помітити талант за труднощами.

6. Маскування (masking)
Багато нейровідмінних дітей витрачають колосальну енергію, щоб «здаватися нормальними». Це призводить до вигорання та нервових зривів вдома. Завдання інклюзії — створити простір, де дитині не треба маскуватися.

Як це змінює роботу асистента:

Замість того, щоб казати: «Сядь рівно і дивись мені в очі» (що для такої дитини може бути фізично боляче або неможливо для концентрації), ви кажете: «Тобі зручніше слухати стоячи чи сидячи на пуфі?».

Ми переходимо від питання «Чому ти не можеш бути як усі?» до питання «Яка підтримка тобі потрібна, щоб проявити себе?».

Ось конкретні стратегії для найпоширеніших типів нейровідмінності, які часто вимагають протилежних підходів.

1. РДУГ (Розлад дефіциту уваги та гіперактивності)

Мозку важко фільтрувати імпульси та підтримувати рівень дофаміну.

Не змушуйте сидіти нерухомо. Дозвольте «рухатися, щоб слухати»: крутити фіджет, стояти біля парти або сидіти на балансувальній подушці.

Одне велике завдання = паніка. Розбийте його на 5 дрібних кроків. «Відкрий зошит» — це вже крок.

Дитина з РДУГ не може чекати на оцінку тиждень. Похвала або жетон мають бути одразу після виконання маленької дії.

Змінюйте колір пасти, формат завдань або місце роботи. Мозок РДУГ «засинає» від рутини.

2. РАС (Розлад аутистичного спектра)

Мозок сприймає світ занадто інтенсивно і потребує чіткої структури.

Те, що сказано голосом — зникає. Те, що намальовано або написано на картці — залишається. Використовуйте візуальні розклади та соціальні історії.

Найбільший стрес — несподівана заміна вчителя чи зміна кабінету. Попереджайте дитину заздалегідь: «Через 5 хвилин ми закінчуємо і йдемо в інший зал».

Виявіть подразники. Якщо дитина затуляє вуха — потрібні навушники. Якщо боїться світла — пересадіть далі від вікна.

Ніяких метафор чи сарказму. Фраза «Візьми себе в руки» для дитини з РАС не має сенсу. Кажіть прямо: «Поклади руки на коліна».

3. Дислексія (Труднощі з читанням)

Мозок інакше обробляє графічні символи.

Не змушуйте читати вголос перед класом. Використовуйте аудіокниги або відеоуроки.

Текст на жовтому або блакитному фоні читається легше, ніж на білому.

Не знижуйте бали за каліграфію чи помилки через неуважність на математиці. Оцінюйте знання предмета, а не навичку письма.

4. Дискалькулія (Труднощі з числами) Відсутність інтуїтивного розуміння кількості.

Використовуйте не цифри, а реальні предмети (намистини, кубики Lego).

Дозвольте користуватися таблицею множення чи лінійкою з числами постійно. Мета — розв’язати задачу, а не

Для будь-якого нейровідмінного мозку ефективна формула: 10 хвилин інтенсивної роботи — 2 хвилини сенсорної перерви (пострибати, подивитися у вікно, потиснути антистрес). Це дозволяє «перезавантажити» систему і працювати далі без істерик.