# data[].attributes.headline
MWI - Some Clausewitzian Thoughts On The Ukrainian Defense

# data[].attributes.subject
MWI - Some Clausewitzian Thoughts On The Ukrainian Defense

# data[].attributes.body
https://mwi.usma.edu/some-clausewitzian-thoughts-on-the-ukrainian-defense/

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Much of the analysis on the Russian invasion of Ukraine has focused on the Russians. Why did analysts overestimate the strength of the Russian forces? Why is the Russian military performing so poorly? Why did Vladimir Putin miscalculate? The list goes on.

This article seeks to answer none of these questions. Instead, it sets out to reorient focus onto the Ukrainians. In doing so, it reveals a fundamental reason why they have been successful so far: because they have been fighting on defense.

According to Carl von Clausewitz, not only is the defensive form of warfare stronger than its attacking counterpart, but the defense also has access to additional means. These means arise out of the structure of the defense itself and are uniquely afforded to the defender. Enumerated in book six, chapter six of On War, the means include the Landwehr, fortresses, the people, the people in arms, and allies. Observing through the fog, it seems that not only has Ukraine valiantly used all of these means to its advantage, but also in a way that helps to elucidate how these means operate today.

Briefly, the defense is about awaiting the chance to strike. The attack, by contrast, chooses when to strike, but not exactly where. The defender is defending something-in this case the territorial integrity of the state of Ukraine-and that something is not completely up to the attacker. The Russians may have debated along which avenues of approach to attack Ukraine, but they ultimately had to end up somewhat southwest, where Ukraine is located. While seemingly trivial, much of the strength of defense emerges from this very fact-that the defender already exists somewhere.

As we cast a provisional glance at the war between Russia and Ukraine, we can see the dynamics of the defense in action, especially with respect to the additional means afforded to the defender. While Clausewitz's view on the defense is mesmerizingly rich-it comprises nearly a quarter of -we will limit our glance to a view of the means themselves: the Landwehr, fortresses, the people, the people in arms, and allies.

First, the Landwehr, literally land defense, was an important Prussian reform that emerged in the wake of catastrophic defeat in 1806 to Napoleon at the Battles of Jena and Auerstedt. The Landwehr was a component of the Prussian response to the French employment of the levée en masse, intended as a way to generate more military capacity. While these forces can be used in the attack, they are more valuable to the defense because of moral forces, like patriotism. In order to appeal to these particular forces, the Landwehr's use is generally circumscribed to a local area. Today, Ukraine's Territorial Defense Forces are akin to the Landwehr. While the Territorial Defense Forces may be united with regular military forces, their use is intentionally local. Like the Landwehr, they comprise a formal system that enables citizens to defend their homes.

Fortresses provide the defense with a kind of " immovable means" that, as fixed prepared defensive positions, often factor into an adversary's decision. As Clausewitz wrote in his Two Letters on Strategy, the strategic effectiveness of a position depends on how it affects the adversary's decision. An attacking force can bypass a position "without regard to the enemy being left behind," but if the attacking force must outflank the position, then the position has determined, in some part, the attacking force's dispositions. Additionally, in the chapter on fortresses, Clausewitz demonstrates the synergy between social and local conditions. Fortresses provide "indirect protection of the country, which they secure by their strategic importance as knots which hold together the strategic web." They actively protect the place, while also possessing " a certain influence over the adjacent country, even beyond the range of its guns." Fortresses may seem obsolete today, but in the sense that Clausewitz described them, they have functionally been replaced by modern military bases or urban centers. Both provide advantages to the defender and influence beyond the weapon systems within. Kyiv, among other cities, has withstood the Russian sieges. The difficulties of modern urban combat have only amplified this structural defensive advantage.

The people contain a wellspring of moral strength for the defensive. Clausewitz observes, in a quote oddly reminiscent of Sun Tzu, that the influence of the individual is imperceptible, because it is mixed in like " the cooperation of a drop of water in a whole river." The influence accumulates and collectively the people create a kind of atmospheric resistance. Additionally, Clausewitz shrewdly notes that since the state already maintains a certain level of control over its own population, it can increase assistance " through the long-used channels of submission to the State on the part of the citizens." Still, the most important contribution of the people is intelligence. This is not " special, great and important information" acquired by spies, but " the innumerable little matters in connection with which the daily service of an army is carried on in uncertainty."

It is unsurprising that the defensive power of people today looks remarkably similar to the way Clausewitz described it, because humans are still human. What has changed is how technology interfaces with people at scale and at speed. Ukrainians developed apps to leverage locals well versed in patterns of life by providing a means to observe and report on what is happening in their hometowns. What Clausewitz identified as a latent distributed surveillance network, digital technology has scaled, accelerated, amplified, and distributed. Clausewitz certainly could not have foreseen the internet or social media, but he did identify the value of what we call today open-source intelligence by noting how the power of accumulating small facts, rather than great spy-worthy insights, provides a cascading means for the defender. The informational strength of the Ukrainian people has been exceptional, generating moral support, international solidarity with Ukraine, and condemnation of Russia, in addition to information of tactical value.

As the people become more and more involved in the war, however, their role is transformed. It becomes " chiefly a War carried on by the people themselves." Clausewitz recognized the potential of this " new power," whereby the popular sentiment of resistance converts into forcible resistance. Detailed in chapter twenty-six of book six, " Arming the Nation," Clausewitz outlines the components of guerrilla warfare. He describes these forces as being like a "mist," and writes that they should " collect at some points into denser masses, and form threatening clouds from which now and again a formidable flash of lightning may burst forth." As a kind of " nebulous vapoury essence" these insurgents can persistently threaten an enemy's flanks and lines of communication. The potential threat of a long and persistent insurgency remains a potent force. The tactics may vary, from farmers towing tanks to citizens preparing Molotov cocktails, but the purpose remains the same-harassment.

Lastly, there are defensive allies. Unlike the adversary, who is, at least, predictably adversarial, everyone else is undetermined as to whether they will be friendly, neutral, or adversarial. Defensive allies are not ordinary, Clausewitz notes, because they are " essentially interested in maintaining the land of another." They are not like the allies an attacker may have because the interest of defensive allies derives from the conditions of the form of warfare itself. Ordinary allies, on the other hand, are only " the result of special or accidental conditions." While the United Nations vote on the resolution to condemn the Russian invasion of Ukraine is not indicative of actual Ukrainian allies, it does demonstrate the difference in demonstrative support for the defender versus the abstention or tacit approval for the attacker. Defensive allies emerge out of concern from how the potential loss of the attacked state reverberates to the global community's " interwoven " connections. When the map changes, the facts change. While the defensive allies' essential interest is a kind of enlightened self-interest, it is one that is integrated into the strength of the defense as a whole.

While Ukrainian President Volodymyr Zelenskyy may be unsatisfied with the extent of international support, in terms of ammunition and assistance, Ukraine has still successfully marshaled the means to conduct its defense. Although Clausewitz's view of the defense may seem antiquated or too particular to his time, a more modern reading unlocks the potential. The continued ability of Ukraine to resist the Russian invasion is a textbook example of the means of the defense in action. The population has taken up arms, from AK-47s to tractors, and urban combat has entailed deadly sacrifice, information about which has been flooding social media and the internet, prompting allies to supply arms as well as cooperate to punish Russia economically. If Clausewitz were here to observe and was given a few moments to calibrate to tanks and TikTok, none of the dynamics underlying the inspired Ukrainian defense would surprise him. The intellectual software he provides us remains just as valuable as it was when it was written almost two hundred years ago.
Olivia A. Garard served as an active duty officer in the US Marine Corps from 2014 to 2020. She holds a bachelor of arts in philosophy from Princeton University and a master of arts in war studies from King's College London, and is currently studying at St. John's College. She recently published her first book, The views expressed are those of the author and do not reflect the official position of the United States Military Academy, Department of the Army, or Department of Defense. An Annotated Guide to Tactics: Carl von Clausewitz's Theory of the Combat (Marine Corps University Press, 2021). She tweets at @teaandtactics.
Image credit: palinchak, via depositphotos.com

# data[].attributes.attachment_link.title
Some Clausewitzian Thoughts on the Ukrainian Defense - Modern War Institute

# data[].attributes.attachment_link.description
Much of the analysis on the Russian invasion of Ukraine has focused on the Russians. Why did analysts overestimate the strength of the Russian forces? Why is the Russian military performing so poorly? Why did Vladimir Putin miscalculate? The list goes on. This article seeks to answer none of these questions.

# data[].attributes.headline
המכון למדיניות ואסטרטגיה - מתקפת הנגד האוקראינית - נקודת מפנה במערכה?

# data[].attributes.subject
המכון למדיניות ואסטרטגיה - מתקפת הנגד האוקראינית - נקודת מפנה במערכה?

# data[].attributes.body
https://www.runi.ac.il/research-institutes/government/ips/activities/newsletter/har-zvi-14-9-22/

# data[].attributes.headline
המכון למדיניות ואסטרטגיה - היערכות רוסית להסלמת הלחימה והמשמעויות לישראל

# data[].attributes.subject
המכון למדיניות ואסטרטגיה - היערכות רוסית להסלמת הלחימה והמשמעויות לישראל

# data[].attributes.body
https://www.runi.ac.il/research-institutes/government/ips/activities/newsletter/har-zvi-13-4-22/

# data[].attributes.headline
המכון למדיניות ואסטרטגיה - העימות בין רוסיה למערב - דינאמיקה של הסלמה

# data[].attributes.subject
המכון למדיניות ואסטרטגיה - העימות בין רוסיה למערב - דינאמיקה של הסלמה

# data[].attributes.body
https://www.runi.ac.il/research-institutes/government/ips/activities/newsletter/har-zvi-2-5-22/

# data[].attributes.headline
המכון למדיניות ואסטרטגיה - רוסיה במזה"ת: השת"פ האסטרטגי עם מצרים וסעודיה בצל הלחץ האמריקאי

# data[].attributes.subject
המכון למדיניות ואסטרטגיה - רוסיה במזה"ת: השת"פ האסטרטגי עם מצרים וסעודיה בצל הלחץ האמריקאי

# data[].attributes.body
https://www.runi.ac.il/research-institutes/government/ips/activities/newsletter/albo-har-zvi-2-5-22/

# data[].attributes.headline
The Tank is Not Obsolete, and Other Observations About The Future of Combat

# data[].attributes.subject
The Tank is Not Obsolete, and Other Observations About The Future of Combat

# data[].attributes.body
https://warontherocks.com/2022/09/the-tank-is-not-obsolete-and-other-observations-about-the-future-of-combat/

# data[].attributes.attachment_link.title
The Tank Is Not Obsolete, and Other Observations About the Future of Combat - War on the Rocks

# data[].attributes.attachment_link.description
After six months of war in Ukraine, some observers have insisted that "we are seeing the very nature of combat change" and that tanks, along with fighter jets and warships, "are being pushed into obsolescence."

# data[].attributes.headline
MWI - Logistics Determine Your Destiny: What Russia’s Invasion is (Re)teaching Us About Contested Logistics

# data[].attributes.subject
MWI - Logistics Determine Your Destiny: What Russia’s Invasion is (Re)teaching Us About Contested Logistics

# data[].attributes.body
https://mwi.usma.edu/logistics-determine-your-destiny-what-russias-invasion-is-reteaching-us-about-contested-logistics/

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
As evidenced in real-time by the current Russo-Ukrainian war, government leaders and military planners often miscalculate or underestimate the impact of logistics on a campaign's success or failure. Logistics is its own dimension of warfare, and modern warfare depends on agile and adaptive supply chains to connect the defense industrial base to the warfighter. The volume and mass of supplies required to support agile, combined arms operations is significant. The Russo-Ukrainian conflict provides a compelling case study for testing, modifying, and building new strategies and doctrines in the area of contested logistics. Contested logistics has been defined as "an environment in which the armed forces engage in conflict with an adversary that presents challenges in all domains and directly targets logistics operations, facilities, and activities" both at home site or in transit to the war zone. Working with the 2022 cohort of students from the Advanced Studies of Air Mobility program at the Air Force Institute of Technology as part of a course on strategic mobility, we modeled and simulated four hypothetical Russian military scenarios and their logistics requirements. The results obtained can be used to inform current and future contested logistics strategies.
Modeling Supply Chains for Different Battle Scenarios
We created supply chain models using an off-the-shelf supply chain simulation package informed by historical and publicly available open-source data. We estimated available transportation assets (i.e., trucks, trains, airplanes) to support Russian combat units. We made rough approximations of combat unit demand using available historical data. We then identified the most likely supply routes (lines of communication) to move supplies from depots to combat units by looking at Google Maps and selecting the most likely routes based on the estimated military goals and the positioning of Russian forces.

We created our supply chain model by defining and combining four types of supply chain entities:

Products-things in demand at various facilities.

Facilities-places where products are made, stored, sold, or consumed.

Vehicles-mechanisms to move products between facilities.

Routes-paths taken by vehicles to move products.

A facility can be defined as a supply depot. Another facility can be defined as the supply point for a Russian combat group, from a brigade to a combined arms army. As these facilities were defined, we placed them on a digital map. We zoomed in on the map and used the satellite view to place facilities as close as possible to their real-world locations. Then we defined vehicles such as trucks, trains, and planes, and we laid out the routes they would use to move products between facilities to meet daily demands. See the figure below for an example of how we modeled this process.

The blue lines on the maps show the supply chains or lines of communication (LOCs) supporting Russian combat units involved in different battle scenarios. Each unit has an LOC or "logistics tail" that sustains it, and when that unit moves, its logistics tail must follow it-the tooth-to-tail ratio. The facilities, vehicles, and routes used to deliver the supplies needed to sustain unit operations compose these tails. And the longer the tail, the more assets are needed to get the supplies to the combat unit.

Using off-the-shelf modeling software creates supply-chain models that are easy to understand, and do not require users to have advanced math or engineering skills. These models also provide the accuracy to support strategic-level decisions without going too deeply into mathematical details or abstract network and flow diagrams. When these models are run in simulations, the map becomes the organizing framework for displaying different streams of data, such as vehicle and facility locations, supplies on hand at different facilities, and supply-chain operating costs. People can see the big picture and also analyze the details of simulation results. This is illustrated in Figures 2 and 3 below.

Our team developed and evaluated four scenarios and their logistics requirements. We then evaluated the probability of Russia being able to create and sustain the needed supply chains, and thus the likelihood of success for each scenario.

The supply chain models developed for the four scenarios each shared the following common assumptions:

Russian and Ukrainian railroad gauges are the same, so Russians can use Ukrainian rail lines, but the scenario must assume the capture of cities along the path of the relevant rail lines. If this could not be assumed in the initial scenario run, students could assume it later to demonstrate the types of supply lines required to make the scenario a success.

The Russian army does not have enough trucks to meet its logistic requirements more than 160 kilometers beyond railhead supply dumps.

Ports were deemed usable if the city and immediate area are assumed secure enough to avoid persistent attacks on the port and the port has the capacity to process shipments of a useful size, as evidenced by the presence of loading cranes and container storage yards visible in satellite pictures of the port.

Invading Armies Have Vulnerable Logistics Tails
Projection of force depends on supply chains and the ability of those supply chains to operate effectively in contested logistics environments. In our investigation, we defined four scenarios:

Take Kyiv and install a new regime.

Seize the east with land bridge to Crimea.

Annex the south and control Black Sea access.

Divide Ukraine and annex the east.

As we created the supply chains to support these scenarios, we saw scenarios one and four depended primarily on trucks to transport the required supplies. Scenarios 2 and 3 depended mostly on ships and railroads to move supplies. We also saw the method of transport used was directly related to the riskiness of the supply chain.

Scenarios 1 and 4 called for use of transportation routes using narrow roads, with small town passageways, narrow bridges, and wide-open plains. The screenshot below shows simulation results for a truck-based supply chain supporting scenario 4. Modern portable antitank weapons, drones, and tactics have allowed the Ukrainian military to easily stop convoys.

Bridges and ambush locations are circled in yellow. Similar to what coalition forces witnessed in Iraq, mines, missiles, machine guns, and rocket-propelled grenades can disrupt convoys and slow down operations. Furthermore, drones flying overhead can direct Ukrainian artillery to hit stalled convoys when bridges are blown up and roads are blocked with destroyed vehicles.

Will enough supplies get through to maintain the high-intensity combat operations called for by this battle strategy? Time and again, using our best estimates, simulations show there just are not enough trucks available in Russian units to support a major attack more than 160 kilometers beyond Russian railheads or seaports.

Scenarios 2 and 3 used primarily ships and railroads to move supplies. Simulation results for scenario 3 are shown below. This strategy requires taking the Port of Odesa as a critical part of the maritime supply chain. To date, the port is still in Ukrainian hands. It appears that any amphibious or airborne assault to seize Odesa would be " suicide."

The simulation results suggest that scenario 2 and scenario 3 are the most likely to succeed given logistics considerations. But scenario 3 requires the Russian capture of the Port of Odesa, which has proven difficult. So scenario 2, which supplies combat units mostly by rail, is the best choice logistically speaking. And indeed, that is the scenario the Russians have chosen to follow after their failure to take Kyiv and install a new regime.
Scenario 1: Take Kyiv and Install a New Regime
As of early August 2022, this scenario appears to have failed as Russian combat units have not defeated the Ukrainian army. It seems that Russian logistics units could not deliver enough supplies to meet the daily needs of their combat units trying to take Ukraine's capital. This logistics shortcoming also played out very clearly in the simulations. The key to making this scenario feasible was assuming the capture of major cities and secure rail lines. Otherwise, it fails.

In this scenario, supply chains are primarily truck-based because the Russian military's ability to use railroads stops at the border cities of Ukraine, such as Kharkiv, which were still in Ukrainian hands. We based our estimates of the number and capacities of Russian supply trucks on data from the Twitter feed Convoy Thread. Our simulations indicated that Russian units lacked enough vehicles to deliver needed supplies to sustain military operations, especially if the simulations factor in attrition of transportation resources due to attacks on supply convoys. The simulations did not account for wear and tear beyond vehicular combat losses. Simulation results for this scenario clearly show this logistics plan will fail even though transportation capacity was modeled optimistically.

Much of the Ukrainian highway network is composed of narrow roads winding through forests and small towns, with bridges crossing rivers and streams along the way. In a scenario where the Ukrainian military does not collapse and the civilian population does not cooperate with the Russian invaders, the majority of these routes, running through hostile territory, are relatively easy to disrupt. Also, most LOCs from railhead to receiving unit or supply depot approached or exceeded 160 kilometers. As a result, the supply lines are long enough that trucks can only make about one trip per day.

In this scenario, Russia attempted airborne operations to open up airlift resupply options. However, the significant number of man-portable air defense systems (MANPADS) and other types of air defense systems make air operations within the contested territory very risky, and that risk was realized during the initial weeks of the war. So, in the real world, airlift lines of supply never materialized or made a difference, and one commenter even credited the lack of seizing airfields around the capital as part of the failure of the operation.
Scenario 2: Seize the East with Land Bridge to Crimea
This scenario is the most likely of the four to succeed from our simulation's perspective and appears to be the current Russian plan in Ukraine. Russian supply chains in these regions can more effectively use railroads because Crimea and large parts of the Luhansk and Donetsk oblasts are already in Russian hands. This enables high volume and relatively high speed of delivery. Trucks are used only for the last part of the chain, and their delivery routes are less than 160 kilometers. Russia can also make use of ships, which is efficient for delivering large volumes of supplies, on the Sea of Azov, which it started doing in April.

In this scenario, Russia has a better chance of maintaining land superiority over the territory through which supplies must move because it occupied the territory in the early days of the current invasion, and has done so by proxy since 2014. However, Ukrainians have shown they are able to hit logistics targets in Ukraine and Russia (e.g., the Berdyansk strike). Also, in the early days of the war, the shores around Crimea and the Sea of Azov were mostly out of range of antiship weapons available to Ukraine, but new weapons , depending on the Harpoon variants available to Ukraine, could put this into question. The Russian military certainly has the necessary trains and likely possesses the necessary ships and trucks for this supply chain to work. These logistics considerations make this scenario the one most likely to succeed, particularly when modeling Russian supply lines earlier in the war, prior to the introduction of Western artillery systems.
Scenario 3: Annex the South and Control Black Sea Access
Like the previous scenario, this approach mostly uses ships and railroads, enabling high volume and relatively high speed of supply. Again, trucks are used only for the last segment and their delivery routes would be less than 160 kilometers.

This scenario hinges on capturing the Port of Odesa. That would be accomplished by Russian forces in Kherson advancing on Odesa in coordination with amphibious forces also attacking Odesa. There are also limited rail routes to Kherson from Sevastopol. The main one includes a number of bridges, including the Antonivskyi Railroad Bridge, creating a choke point that can be exploited by Ukrainian forces. To secure their rail supply line, Russian forces would need to occupy territory at least ninety kilometers to the north, east, and west of Kherson.

Russian forces would capture Mykolaiv and then advance on Odesa. They would be supplied by trucks from the Kherson railhead. The shortest major road route to Odesa is the M14, which runs about 117 kilometers from the center of Mykolaiv to the outskirts of Odesa. While this route is less than the critical 160-kilometer threshold, the convoys taking it offer relatively easy targets, particularly if the area surrounding the roads cannot be cleared and kept secure.

The maritime approaches to Odesa are most likely covered by Ukrainian antiship missiles. Russian ships in the Dniprovs'ka Gulf on the way to Kherson and Mykolaiv would offer opportunities for engagement with various new antiship missiles that Ukraine has acquired. Furthermore, Ukrainian antitank guided missiles could be used if Russian ships ventured between three and five kilometers of the shore or watercraft. Russian amphibious forces in this scenario would need the support of land forces attacking from Kherson and Mykolaiv in order to overcome these challenges.

The points discussed above indicate Russian combat units probably cannot capture Odesa, which is key to making this logistical strategy work. While Russian logistics bases in Russia and Crimea could support early stages of operations in this scenario, Ukraine could sever these supply lines through its growing defensive operations along the coast and threaten supply lines on the road to Odesa. Unlike the second scenario, we assessed that railroad infrastructure and trains, plus harbors and ships, will be at greater risk because Ukraine will recognize that these elements are the keys to disrupting this supply chain, and Ukraine possesses the means to disrupt them.
Scenario 4: Divide Ukraine and Annex the East
Like the first scenario, scenario 4 relies too heavily on truck-based supply chains running through hostile territory in eastern Ukraine. The Russian army cannot sustain its combat units to support this course of action. To be successful, this scenario would either have to meet minimal resistance during the advance to the Dnipro River, or be executed as a grinding, phased campaign. This scenario would face the same logistics challenges as the other scenarios. Thus it faces the same risks and is unlikely to succeed.
Moving Forward: Winning on Contested Logistics
Since all campaign plans depend on certain key assumptions, logistics models should accompany plans, display potential vulnerabilities, and make it easy to investigate operational risks if some key assumptions turn out to be false. Campaign plans define starting locations for supply depots and combat units, and the locations of facilities they intend to occupy as a campaign progresses. The logistics model for a campaign plan shows what combination of vehicles and supply routes should be used to support combat operations through the duration of the campaign.

Map-based logistics models, like the one used in our simulation, show where facilities are located and show the vehicles and routes available to move products between facilities to meet demand. Running the model in map-based simulations makes it easy for a wide audience to understand the logistics requirements called for by a given scenario. This makes it possible to accurately assess the likelihood of success for each scenario and improve the decision-making process for the commander.

Authors' note: We will continue exploring areas such as how to achieve and maintain superiority throughout the entire supply chain and best practices for planning and adjusting logistics operations as situations change and battle strategies evolve. We are happy to collaborate with others to continue this work. Please contact us if you are interested.
Michael Hugos is the author of several books, including Edward Salo, PhD, is an associate professor of history and associate director of the at Arkansas State University. He teaches courses on the management of heritage, military history, and public history. He is also a member of New America's Nuclear Futures Study Group. Ryan Kuhns is a program analyst at the National Nuclear Security Administration (NNSA) and previously served as an NNSA graduate fellow, a Center for Strategic and International Studies nuclear scholar, and a research associate at PAXsims. Ben Hazen, PhD, is a retired US Air Force aircraft maintenance officer and currently serves at PW Communications as chief integration officer for the data aggregation and analysis service SHELDON. He also serves as an adjunct professor of logistics and supply chain management at the Air Force Institute of Technology and Mississippi State University, and is a visiting professor at the University of Dayton. The views expressed are those of the authors and do not reflect the official position of the United States Military Academy, Department of the Army, Department of Defense, Department of Energy, Department of the Air Force, or Arkansas State University. Business Agility: Sustainable Prosperity in a Relentlessly Competitive World and Essentials of Supply Chain Management. He is a cofounder of SCM Globe, which develops and deploys cloud-based supply chain modeling and simulation applications for use in education, business, and government.
Image credit: Jelger Groeneveld, via Flickr

Figures courtesy of the authors.

# data[].attributes.attachment_link.title
Logistics Determine Your Destiny: What Russia's Invasion is (Re)Teaching Us about Contested Logistics - Modern War Institute

# data[].attributes.attachment_link.description
As evidenced in real-time by the current Russo-Ukrainian war, government leaders and military planners often miscalculate or underestimate the impact of logistics on a campaign's success or failure. Logistics is its own dimension of warfare, and modern warfare depends on agile and adaptive supply chains to connect the defense industrial base to the warfighter.

# data[].attributes.headline
Why Cyber Dogs Have Yet to Bark Loudly in Russia’s Invasion of Ukraine

# data[].attributes.subject
Why Cyber Dogs Have Yet to Bark Loudly in Russia’s Invasion of Ukraine

# data[].attributes.body
https://tnsr.org/2022/06/why-cyber-dogs-have-yet-to-bark-loudly-in-russias-invasion-of-ukraine/

# data[].attributes.attachment_link.title
Why Cyber Dogs Have Yet to Bark Loudly in Russia’s Invasion of Ukraine - Texas National Security Review

# data[].attributes.attachment_link.description
Prior to the Russian invasion of Ukraine, pundits agreed that the ongoing crisis was likely to involve extensive cyber conflict. Some argued that cyber war would accompany traditional forms of warfare. Others claimed that cyber conflict would substitute for a physical conflict. However, the modest s…

# data[].attributes.attachment_caption
ar has many twists and turns, and Ukraine ceding ground around Sievierodonetsk isn't a sign they've lost

# data[].attributes.headline
Ukraine's "tactical realignment" in the east isn't a sign, it's losing the war againt russia

# data[].attributes.subject
Ukraine's "tactical realignment" in the east isn't a sign, it's losing the war againt russia

# data[].attributes.body
https://www.abc.net.au/news/2022-06-28/ukraine-tactical-alignment-luhansk-not-a-sign-of-losing-war/101186976

# data[].attributes.attachment_caption
מה אפשר ללמוד מהמלחמה באוקראינה (אוגוסט 2022)

# data[].attributes.headline
מה אפשר ללמוד מהמלחמה באוקראינה - ומה לא? סיכום ראשוני ולקחים ראשוניים

# data[].attributes.subject
מה אפשר ללמוד מהמלחמה באוקראינה - ומה לא? סיכום ראשוני ולקחים ראשוניים

# data[].attributes.attachment_link.title
מה אפשר ללמוד מהמלחמה באוקראינה

# data[].attributes.attachment_caption
לאן מובילים מהלכיו הצבאיים של פוטין ומה יעלה בגורלה של אוקראינה?

# data[].attributes.headline
קבלת ההחלטות של ולדימיר פוטין

# data[].attributes.subject
קבלת ההחלטות של ולדימיר פוטין

# data[].attributes.body
https://open.spotify.com/episode/7zOlVYH9cmBTR7AZS6lmBX?si=ArZ_osG8TiSvieSs-qKPJg&nd=1

# data[].attributes.attachment_caption
ניתן לטעון כבר בשלב זה כי כללי המשחק השתנו, ובהתאם לכך רצוי למנות את המשמעויות וההשלכות שיש למלחמה זו על הסדר העולמי

# data[].attributes.headline
INSS - מלחמת רוסיה - אוקראינה והשלכותיה

# data[].attributes.subject
INSS - מלחמת רוסיה - אוקראינה והשלכותיה

# data[].attributes.body
https://strategicassessment.inss.org.il/articles/russia_ukraine/

# data[].attributes.attachment_caption
סיכום דיון מומחים בנושא המערכה הימית בין רוסיה לאוקראינה

# data[].attributes.headline
HMS - סיכום דיון מומחים בנושא המערכה הימית בין רוסיה לאוקראינה                                                                

# data[].attributes.subject
HMS - סיכום דיון מומחים בנושא המערכה הימית בין רוסיה לאוקראינה                                                                

# data[].attributes.attachment_link.title
סיכום דיון מומחים בנושא המערכה הימית בין רוסיה לאוקראינה (1)

# data[].attributes.headline
מה עצר את התמרון היבשתי הרוסי בחודשיים הראשונים למלחמה?

# data[].attributes.subject
מה עצר את התמרון היבשתי הרוסי בחודשיים הראשונים למלחמה?

# data[].attributes.body
https://www.maarachot.idf.il/2022/%D7%9E%D7%90%D7%9E%D7%A8%D7%99%D7%9D/%D7%9E%D7%94-%D7%A2%D7%A6%D7%A8-%D7%90%D7%AA-%D7%94%D7%AA%D7%9E%D7%A8%D7%95%D7%9F-%D7%94%D7%99%D7%91%D7%A9%D7%AA%D7%99-%D7%94%D7%A8%D7%95%D7%A1%D7%99-%D7%91%D7%97%D7%95%D7%93%D7%A9%D7%99%D7%99%D7%9D-%D7%94%D7%A8%D7%90%D7%A9%D7%95%D7%A0%D7%99%D7%9D-%D7%9C%D7%9E%D7%9C%D7%97%D7%9E%D7%94/

# data[].attributes.attachment_link.title
טנק-רוסי-הרוס-ליד-מריופול-7-במרס

# data[].attributes.headline
על גבורה וטרגדיה – הצנחנים הרוסים בקרב גוסטומל

# data[].attributes.subject
על גבורה וטרגדיה – הצנחנים הרוסים בקרב גוסטומל

# data[].attributes.body
https://www.maarachot.idf.il/2022/%D7%9E%D7%90%D7%9E%D7%A8%D7%99%D7%9D/%D7%A2%D7%9C-%D7%92%D7%91%D7%95%D7%A8%D7%94-%D7%95%D7%98%D7%A8%D7%92%D7%93%D7%99%D7%94-%D7%94%D7%A6%D7%A0%D7%97%D7%A0%D7%99%D7%9D-%D7%94%D7%A8%D7%95%D7%A1%D7%99%D7%9D-%D7%91%D7%A7%D7%A8%D7%91-%D7%92%D7%95%D7%A1%D7%98%D7%95%D7%9E%D7%9C/

# data[].attributes.attachment_link.title
נמל-התעופה-גוסטומל-2007

# data[].attributes.headline
מלחמת רוסיה-אוקראינה – הכישלון הלוגיסטי

# data[].attributes.subject
מלחמת רוסיה-אוקראינה – הכישלון הלוגיסטי

# data[].attributes.body
https://www.maarachot.idf.il/2022/%D7%9E%D7%90%D7%9E%D7%A8%D7%99%D7%9D/%D7%9E%D7%9C%D7%97%D7%9E%D7%AA-%D7%A8%D7%95%D7%A1%D7%99%D7%94-%D7%90%D7%95%D7%A7%D7%A8%D7%90%D7%99%D7%A0%D7%94-%D7%94%D7%9B%D7%99%D7%A9%D7%9C%D7%95%D7%9F-%D7%94%D7%9C%D7%95%D7%92%D7%99%D7%A1%D7%98%D7%99/

# data[].attributes.attachment_link.title
התקדמות-טנקים-רוסיים-באזור-קייב-7-3-22

# data[].attributes.headline
לקחים ראשוניים מהלחימה באוקראינה - ביה״ס של נאט״ו

# data[].attributes.subject
לקחים ראשוניים מהלחימה באוקראינה - ביה״ס של נאט״ו

# data[].attributes.headline
Investigation: How is the Ukraine war redefining future conflict? - BBC Newsnight

# data[].attributes.subject
Investigation: How is the Ukraine war redefining future conflict? - BBC Newsnight

# data[].attributes.body
https://www.youtube.com/watch?v=sTQ5ZGHV9Zs

# data[].attributes.attachment_link.title
Investigation: How is the Ukraine war redefining future conflict? - BBC Newsnight

# data[].attributes.headline
מרכז דדו - 5 וקצת הפתעות אסטרטגיות במלחמה באוקראינה

# data[].attributes.subject
מרכז דדו - 5 וקצת הפתעות אסטרטגיות במלחמה באוקראינה

# data[].attributes.body
https://www.idf.il/%D7%90%D7%AA%D7%A8%D7%99-%D7%99%D7%97%D7%99%D7%93%D7%95%D7%AA/%D7%9E%D7%A8%D7%9B%D7%96-%D7%93%D7%93%D7%95/%D7%91%D7%A7%D7%A8%D7%95%D7%91-%D7%9E%D7%9C%D7%97%D7%9E%D7%AA-%D7%A8%D7%95%D7%A1%D7%99%D7%94-%D7%90%D7%95%D7%A7%D7%A8%D7%90%D7%99%D7%A0%D7%94/5-%D7%95%D7%A7%D7%A6%D7%AA-%D7%94%D7%A4%D7%AA%D7%A2%D7%95%D7%AA-%D7%90%D7%A1%D7%98%D7%A8%D7%98%D7%92%D7%99%D7%95%D7%AA-%D7%91%D7%9E%D7%9C%D7%97%D7%9E%D7%94-%D7%91%D7%90%D7%95%D7%A7%D7%A8%D7%90%D7%99%D7%A0%D7%94-%D7%90%D7%9C-%D7%9E-%D7%A1%D7%9E%D7%95%D7%90%D7%9C-%D7%91%D7%95%D7%9E%D7%A0%D7%93%D7%99%D7%9C-%D7%95%D7%9E%D7%A8-%D7%99%D7%95%D7%AA%D7%9D-%D7%94%D7%9B%D7%94%D7%9F/?utm_source=%D7%94%D7%A4%D7%A6%D7%AA+%D7%9B%D7%95%D7%AA%D7%91&utm_medium=%D7%94%D7%A4%D7%A6%D7%AA+%D7%9B%D7%95%D7%AA%D7%91&utm_campaign=%D7%94%D7%A4%D7%A6%D7%AA+%D7%9B%D7%95%D7%AA%D7%91

# data[].attributes.headline
JISS - טילים וכטב”מים במלחמת רוסיה-אוקראינה: הערכת מצב

# data[].attributes.subject
JISS - טילים וכטב”מים במלחמת רוסיה-אוקראינה: הערכת מצב

# data[].attributes.body
https://jiss.org.il/he/rubin-missiles-and-uavs-in-russia-ukraine-war/

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
המערכה בין רוסיה לאוקראינה מתאפיינת בקרב יבשה שהוא הנרחב ביותר עד כה מאז מלחמת המפרץ ב-1991. במאמר זה התמקדנו בהשפעתם של כלי הנשק של המאה ה-21, לאמור טילים בעלי דיוק נקודתי וכלי טיס בלתי מאוישים, על מהלך המלחמה הזו.

ב-24.2.2022 פתחה רוסיה ב"מבצע צבאי מיוחד" שבמסגרתו פלש צבאה לשטחה של אוקראינה במטרה - כדברי הנשיא פוטין - להפוך את אוקראינה למדינה ניטרלית בלתי חמושה ולבצע "דה-נאציפיקציה" של הממשל שלה. "המבצע הצבאי" מתנהל כמלחמה בעצימות גבוהה לכל דבר ועניין בין שתי יריבות לא שקולות - מצד אחד מעצמת-על גרעינית משופעת בכוח אדם ובמערכות נשק מודרניות ומנגד מדינה אירופית בלתי גרעינית ובעלת חימוש בחֶסר שברובו הוא מיושן. בשעת כתיבת הדברים נראה שהשלב הראשון של המלחמה הזו הסתיים באכזבה לרוסיה, אך גם עם הישגים צבאיים ממשיים. ממשלתה ועמה של אוקראינה גילו עד כה נחישות וכושר עמידה צבאי מפתיעים. אין לדעת לאן יתגלגלו המהלכים הצבאיים והדיפלומטיים, ולא ניתן לנחש בשלב זה כמה זמן עוד תימשך הלחימה וכיצד היא תסתיים. זוהי מלחמה מודרנית המתנהלת בחזיתות השונות, כולל החזית התודעתית. שני הצדדים מפרסמים שפע של מידע מילולי וחזותי, שכולל כמות עצומה של סרטוני סמארטפון המופצים ברשתות החברתיות. מידע זה, המגיע משני הצדדים כאחד, נגוע במגמתיות, אך מאפשר בכל זאת להפיק התרשמויות ראשוניות לגבי ההשפעה של מערכות הנשק הבלתי מאוישות של המאה ה-21 על מהלך הלחימה.

השימוש בטילים

כאמור, המלחמה המתנהלת היא בעצימות גבוהה ביותר: לפי מקורות במערב, רוסיה הטילה למערכה כ-120 צוותי קרב גדודיים, הכוללים ביחד כ-1,200 טנקים, 3,600 נושאי גייסות משוריינים, כ-720 תותחים מתנייעים, עשרות סוללות טילי קרקע-אוויר מתנייעים ועוד אלפי רכבים לוגיסטיים[i] - כל אלה פרצו לצפון, למזרח ולדרום אוקראינה. לתמרון היבשתי הרוסי קדמה מהלומת פתיחה על בסיסיו של חיל האוויר האוקראיני שנועדה לשתק אותו. במהלומה זו נורו כ-100 טילי שיוט ממפציצים כבדים ששייטו מעל שטח רוסיה. בהערכה ראשונה נראה שעוצמתה של מהלומת הפתיחה הייתה גבולית. על פי המקורות הגלויים, לאוקראינה יש 8 בסיסים של מטוסי קרב, בסיס אחד של כטב"מים, 3 בסיסים של מטוסי תובלה, 10 בסיסי הגנה אווירית (סוללות S300 מהדגמים המיושנים יותר) ו-12 שדות תעופה נוספים היכולים לשמש להמראות ונחיתות של מטוסי קרב - סה"כ כ-34 יעדים שהרוסים היו חייבים לשתק על מנת להשיג עליונות אווירית מוחלטת בשמי אוקראינה. הממוצע של כ-3 טילי שיוט שנורו לכל אחד מהיעדים הללו הינו נמוך למדי.

ההתרשמות היא שמהלומת הפתיחה הצליחה לשתק חלק ניכר מיכולותיו של חיל האוויר האוקראיני, אך לא את כולן. אחד הסימנים ליעילות המהלומה המקדימה היה מטוס קרב אוקראיני אחד לפחות שפנה לנחות בשטח רומניה לאחר שלא היה מסוגל לנחות בבסיסו המופצץ (המטוס הוחזר לאחר מכן לאוקראינה). טילים שפערו חורים במסלוליו של בסיס תובלה אווירית בעיר אוזרמה (Ozerme) שבמרכז אוקראינה שתקו אותו ונטרלו בכך את הגדודים המוטסים שהיו מוצבים בו.[ii] סרטוני סמארטפון שהועלו לתקשורת ביום הראשון ללחימה הראו מבצע רוסי של איגוף אנכי לכיבוש שדה התעופה אנטונוב שבעיירה הוסטומל, פרבר צפון-מזרחי של קייב, בירת אוקראינה. בסרטונים נראים עשרות מסוקי תובלה מלווים במסוקי תקיפה בדרכם לכיבוש היעד. סרטון ששוחרר על ידי משרד הביטחון הרוסי הראה את כוחות הקומנדו הרוסיים בשטח נמל התעופה, כשברקע נראים מטוסי תובלה אוקראיניים. סביר שהרוסים לא היו מוציאים לפועל תקיפה עתירת סיכון כזו אלמלא היו סבורים כי חיל האוויר האוקראיני הוצא מכלל פעולה. מאידך גיסא, לפי ידיעות ממקורות אוקראיניים, חיל האוויר האוקראיני עדיין היה פעיל למדי באותו מועד גם לאחר המהלומה המקדימה, ומטוסי הקרב שלו מסוג מיג 29 הפילו מסוקי תובלה ומסוקי תקיפה אחדים שהשתתפו באיגוף האנכי. בתקשורת פורסמה תמונה שמראה לכאורה מפציץ אוקראיני מסוג סוחוי 24 מטיל פצצות על הכוחות הרוסיים שנחתו בבסיס. אימות עקיף לכך שחיל האוויר האוקראיני השיב מלחמה שערה באותו קרב הוא העובדה שהרוסים לא הצליחו להנחית מטוסי תובלה נושאי גייסות נוספים באותו בסיס, והקרבות בתוכו וסביבו נמשכו עד נסיגת הכוחות הרוסיים ממנו בסוף חודש מרץ.

הרושם המתקבל הוא שהמאמץ להשמיד את חיל האוויר האוקראיני במהלומת פתיחה מהממת - מעין "מבצע מוקד" (מהלומת הפתיחה של מלחמת 1967) רוסי שהוצא לפועל בעיקר בעזרת טילי שיוט - השיג פחות תוצאות מהצפוי. מה הייתה הסיבה לכך? במערב פורסמו צילומי לוויין המראים לפחות בסיס אוויר אוקראיני אחד שבו נראה בבירור כי שלושה טילים שנועדו לייצר מכתשים במסלולים החטיאו את מטרתם והותירו את המסלולים שלמים. לדברי מקור אנונימי בחיל האוויר האמריקאי, חלקם של טילי השיוט הרוסיים "כשלו בשיגור, החטיאו או שלא התפוצצו לאחר הפגיעה".[iii] כפועל יוצא שמר כאמור חיל האוויר האוקראיני על כשירות מבצעית שיורית בשלבים הראשונים של המלחמה, ועדי ראייה מספרים על קרבות אוויר בין מטוסים אוקראיניים לרוסיים בשמי קייב.

במלחמות העבר הגזים כל צד בטענותיו לגבי מספר מטוסי האויב שהפיל, אך דייק במספר המטוסים שהוא עצמו איבד. מכיוון שבמלחמה הנוכחית לא הודה אף צד באובדן מטוסיו, אין בידינו מספרים אמינים לגבי מספר המטוסים שהופלו בקרב על ידי כל אחד מהצדדים. מניתוח שנעשה בבלוג הטורקי [iv] ORYX (שהוכיח את מהימנותו בדיווחים על אודות מלחמת נגורנו קאראבאך השנייה), ניתוח שמסתמך על צילומים וסרטונים שהועלו לתקשורת, מתקבל שבמועד כתיבת מאמר זה איבדו הרוסים 18 מטוסי קרב והתקפה (מהם כמה מהדגמים המתקדמים ביותר שלהם), 6 מסוקי תובלה ולא פחות מ-32 מסוקי תקיפה (עובדה המלמדת על פגיעותם הרבה של מסוקי תקיפה במשימות חיפוי אווירי על כוחות מתמרנים). אבדות האוויר של אוקראינה לפי העדויות המצולמות היו עד כה 12 מטוסים ו-2 מסוקי תקיפה. סביר שהערכת אבדות האוויר של אוקראינה לוקה בחסר, מכיוון שמטוסיהם שנפגעו בבסיסיהם או שנפלו בשטחים שבשליטת אוקראינה לא תועדו על ידי גורמים רוסיים.

נראה שהרוסים לא חדלו מפעולה לשחיקת יכולתו של חיל האוויר האוקראיני, והתמידו במערכה להשמדת מסלולי נחיתה והמראה ברחבי אוקראינה שיכלו לשמש את חיל האוויר האוקראיני. לדוגמה, ב-6.3.2022 הושמד לחלוטין נמל התעופה האזרחי של העיר וויניציה (Vinnytsia) שבמרכז אוקראינה על ידי 8 טילי שיוט רוסיים. כמה ימים לאחר מכן, ב-11.3.2022, הותקף נמל התעופה של העיר לוצק (Lutsk) שבצפון מערב אוקראינה, ובאותו יום וכן ב-13.3.2022 הותקף נמל התעופה הבינלאומי של העיר איוואנו-פראנקיבסק ( (Ivano-Frankivkשבדרום מערב המדינה. ב-10 באפריל 2022 הושמד נמל התעופה הקטן של העיר דניפרו ((Denipro שבמזרח אוקראינה. סביר שנמלי התעופה הללו הותקפו מכיוון שהרוסים העריכו כי חיל האוויר האוקראיני עושה שימוש במסלוליהם. עם זאת, לא ברור מדוע לא כלל הצבא הרוסי את נמלי התעופה האלה במהלומת הפתיחה של המלחמה, והמתין כמעט שבועיים עד שפנה לטפל בהם. כך או כך, נראה שמהלכי השחיקה הרוסיים הצליחו בסופו של דבר לדכא באופן משמעותי את היכולת המבצעית של טייסות הקרב האוקראיניות. מדיווח תקשורתי מסוף מאי 2022 שבו מרואיין טייס של חיל האוויר האוקראיני[v] מתקבל שהמטוסים המעטים שנותרו פועלים ממסלולים של שדות תעופה במערב אוקראינה שאומנם הופצצו, אך שבין מכתשי הפגיעות נשארו בהם מסלולים באורך מספיק להמראה ולנחיתה. הרוסים תוקפים באופן שיטתי מאגרי דלק בכל רחבי אוקראינה. סביר להניח שהמחסור במסלולים שמישים, ואולי גם מחסור בדלק, מגבילים מאוד את יכולות מטוסי הקרב של חיל האוויר האוקראיני להפיק גיחות מבצעיות. לפי דברי אותו טייס שצוטט לעיל, חיל האוויר האוקראיני מצליח להוציא לפועל לא יותר מ-5 עד 10 גיחות ליום - מספר נמוך מאוד שמשמעותו יותר סמלית ממבצעית. הנשיא האוקראיני זלנסקי הפציר במדינות המערב לסייע לו בלוחמה האווירית הן על ידי הכרזת המרחב האווירי האוקראיני כ"אזור אסור לטיסה" והן על ידי אספקת מטוסי קרב מהדגמים הסובייטיים שנותרו בידי מדינות מזרח אירופה - סימן ברור למצוקה שחיל האוויר האוקראיני שרוי בה.

גם מערך ההגנה האווירית של אוקראינה נפגע קשות בתקיפה המקדימה ובתקיפות שלאחריה. לפי הבלוג הטורקי ORYX שאוזכר לעיל והמסתמך על עדויות מצולמות, האוקראינים איבדו עד מועד הכנת מאמר זה לא פחות מ-22 משגרים של מערכות טק"א כבדות מסוג S300 וכן 17 מערכות טק"א קצרות טווח מסוגים שונים. ידיעות שונות בתקשורת טוענות כי ברשות אוקראינה נותרו עדיין מערכות S300 שמישות שמקשות על חיל האוויר הרוסי לפעול בשמיה. עדות עקיפה לכך מתקבלת למשל מהודעת הצבא הרוסי מיום 5.4.2022 כי במכלול תקיפות האוויר שלו באותו יום נכלל גם מכ"ם של מערכת S300 אוקראינית - כלומר, ברשות האוקראינים נשארו עדיין מערכות טק"א כאלו כמעט חודש וחצי אחרי תחילת המלחמה. יתרה מכך: לבקשת אוקראינה הועברו אליה כמה סוללות S300 ממדינות מזרח אירופה שבהן מערכת סובייטית מיושנת זו עדיין נמצאת בשימוש מבצעי. נראה אם כן שבשלב זה שיתקה אומנם רוסיה את מערך המטוסים המאוישים של אוקראינה, אך עדיין לא השיגה שליטה מלאה בשמי מדינה זו, בייחוד בגבהים הנמוכים הנמצאים בטווח של טילי הכתף האמריקאים המסופקים כיום לאוקראינה. הדבר מעיד מחד גיסא על הנחישות, האומץ והתושייה האוקראיניים במאבק נגד חיל האוויר הרוסי, אך מאידך גיסא הוא מעיד על אורך הנשימה ועוצמת המכבש הרוסי שנסמכים הן על יתרון כמותי והן על שליטה באש טילי שיוט וטילים בליסטיים על כל מרחביה של אוקראינה. סביר להניח שהמכבש הרוסי יצליח בסופו של דבר להשיג שליטה מוחלטת בגבהים של מרחב האוויר האוקראיני.

ההתרשמות שהנשק העיקרי - ואולי הבלעדי - שהרוסים עושים בו שימוש לתקיפת בסיסי האוויר והתשתיות של חיל האוויר האוקראיני הם טילי שיוט מסוגים שונים, ולא טילים בליסטיים - אף שיש ברשותם טילים בליסטיים מדויקים מסוג SS26 "איסקנדר" שטווחם מספיק על מנת לכסות את מזרח ומרכז אוקראינה מאזורי שיגור ברוסיה ובבלארוס. דיווחים וסרטוני וידאו ששוחררו על ידי הצבא הרוסי מראים ירי של טק"ק "איסקנדר" על מטרות תשתית צבאיות ואזרחיות, אך לא על בסיסי חיל האוויר האוקראיני (אם כי ייתכן שתקיפות טק"ק על בסיסי אוויר אוקראיניים התקיימו אך לא תועדו). באחד מסרטוני הווידאו הללו נראה מטח של טק"ק מדויק "איסקנדר" משוגר משטח בלארוס לעבר מרכז פיקוד אוקראיני. בסרטון וידאו אחר נראה מרכז הפיקוד הזה מושמד לחלוטין.

מדוע נמנעו הרוסים מלתקוף בסיסי אוויר בטק"ק והעדיפו לשם כך טילי שיוט? על פי כמות טילי ה"איסקנדר" שנורו במערכה - 100 מהם רק בשבוע הראשון של המלחמה[vi] - הסיבה איננה מחסור בטילים מסוג זה. ייתכן שהדבר נוגע לעוצמת ראשי הקרב של שתי משפחות הטילים. לטילי השיוט יש בדרך כלל ראשי קרב קטנים יותר, ועל כן סביר לייחד אותם למטרות רכות יותר כמו שדות תעופה. הראש הקרבי הכבד של ה"איסקנדר" נדרש כנראה לטיפול במטרות שמחייבות הרס נרחב כמו מאגרי דלק ומפקדות צבאיות - אך זוהי השערה בלבד שאין לה כרגע כל אישוש.

מעבר לשימוש המרובה בטק"ק טקטי מדויק הטילו הרוסים למערכה את אחת ממערכות הטילים המתקדמות ביותר שלהם - ה"קינזאל", שזו הייתה הופעת הבכורה שלה בשדה הקרב. ה"קינזאל" הוא טיל בליסטי לטווח של כ-2,000 ק"מ המשוגר ממטוס ושיש לו כושר תמרון גבוה ביותר במהלך חדירתו חזרה לאטמוספרה. כושר תמרון עצום זה במהירויות היפר-סוניות מאפשר לו להיות משוגר לכיוון שונה מכיוון המטרה, אך לפנות ברגע האחרון אל המטרה עצמה ולפגוע בה במדויק. עקב יכולת זאת לא ניתן לחזות מראש את מסלולו הסופי ואת המטרה המיועדת של הטיל, וכל מערכות ההגנה בפני טילים הקיימות כיום - והמבוססות על כך שמסלולי הטק"ק ניתנים לחיזוי - אינן מסוגלות ליירט טיל כזה. דובר צבא רוסיה הודיע בסוף מרץ כי עד כה נורו 3 טילים כאלה, הראשון נגד מחסן תחמושת בהרי הקרפטים שבמערב אוקראינה, השני נגד מרכז קניות בלב קייב הבירה, בטענה שבחניונים התת-קרקעיים שלו הוסתרו משגרי גראד אוקראיניים, והשלישי נגד מצבורי דלק בעיר הנמל ניקולאייב שבדרום אוקראינה.[vii] הדובר הוסיף שכל שלושת הטילים שוגרו ממרחק של כ-1,000 ק"מ ממטרותיהם. עצם השימוש בטילים היפרסוניים אלה עורר תמיהות במערב, מכיוון שלאוקראינה אין מערכות הגנה מפני טילים שנדרש להתגבר עליהן בעזרות תמרונים היפר-סוניים, וברשות רוסיה יש טילים בליסטיים "רגילים" שהיו יכולים לשמש לפגיעה אנושה באותן מטרות. דובר צבא רוסיה טרח להבהיר שהשימוש בטילי ה"קינזאל" נעשה עקב מהירות הפגיעה העצומה שלהם שמאפשרת להם לחדור עמוק לתוך בונקרים עתירי בטון. הסבר זה דחוק למדי, ביחוד כשמדובר בפגיעה במצבורי דלק, ונראה שהסיבה האמיתית לשימוש בטילי ה"קינזאל" הייתה להשיג אפקט של "הלם ויראה" על ארה"ב ובנות בריתה. ואכן, ירי ה"קינזאל" כיכב בכותרות של התקשורת המערבית והלהיט את הוויכוח בשאלה מדוע אין בידי ארה"ב נשק דומה עד עצם היום הזה.

אף על פי שאוקראינה פרסמה בעבר כי היא מפתחת טילים בליסטיים מדויקים הדומים ל"איסקנדר" הרוסי, לא ידוע על כל שימוש שנעשה בהם נגד רוסיה. נראה שלצבא אוקראינה יש רק סוג אחד של טיל בליסטי מדויק אך קצר טווח: ה-SS21 "טוצ'קה", שאותו ירשה מברית המועצות. טיל זה מוכר לישראל מהשירות המבצעי שלו בסוריה, שם הוא היה בשימוש נרחב של משטר אסאד נגד המורדים. זהו טיל קצר-טווח (120-140 ק"מ) שנושא בדרך כלל מטען של פצצונות נגד אדם. מטען זה איננו יעיל נגד תשתיות וביצורים. במקרה אחד לפחות שיגרו האוקראינים טיל כזה לנמל ברדיאנסק (Berdyansk) שלחוף ים אזוב ואשר נכבש על ידי רוסיה. הרוסים טענו שהטיל יורט, אך שברי הטיל שהוצגו בטלוויזיה הרוסית לא הראו כל סימן של יירוט. בשני מקרים גרמו טילי טוצ'קה לאבדות אזרחיות ניכרות. ב-14.3.2022 פגע טיל כזה בעיר דונצק הנמצאת בשליטת כוחות פרו-רוסיים מאז 2014. מהפגיעה נהרגו 20 אזרחים, ורוסיה מיהרה להאשים את אוקראינה ב"רצח עם". ב-8.4.2022 פגע טיל "טוצ'קה" בתחנת רכבת בעיר קרמטורסק (Kramatorsk) שבמזרח אוקראינה והרג יותר מ-50 תושבים שחיכו לרכבת על מנת להתפנות למערב אוקראינה. גוף הרקטה הזו נשא כתובת ברוסית שפירושה "עבור הילדים". ייתכן שירי זה היה פעולת תגמול של הבדלנים הפרו-רוסיים במענה ל"טוצ'קה" שפגעה בדונצק כמה שבועות לפני כן. בסיכום נראה שמעבר לפן הטרוריסטי והתעמולתי, מבחינה צבאית גרידא לטילי ה"טוצ'קה" הייתה השפעה שולית - אם בכלל - על מהלך המלחמה.

בסיכום ביניים, נראה שלמרות התקלות וההחטאות הרבות, טילי השיוט והטילים הבליסטיים הטקטיים המדויקים של רוסיה (שיותר מ-1,000 מהם נורו על ידם עד כה לפי ההערכות) היו יעילים למדי בסיוע לדיכוי יכולת הלחימה של חיל האוויר האוקראיני ובהכרעת מערכי ההגנה האווירית שלו. לאוקראינה אין מערכות הגנה ייעודיות נגד טילים. לפי ידיעות שונות, האוקראינים הצליחו להפיל טילי שיוט אחדים על ידי מטוסי הקרב שלהם, ומערכות ההגנה האווירית יירטו טילים בליסטיים אחדים - אך מהימנות הידיעות האלה מוטלת בספק. ללא הגנה כלשהי היו בסיסי האוויר, מרכזי התחזוקה ומצבורי התחמושת והדלק של חיל האוויר האוקראיני חשופים לחלוטין בפני מתקפת הטילים הטקטיים המדויקים של רוסיה. הטילים האחרים שהוטלו למערכה - טילי ה"קינזאל" ההיפר-סוניים של רוסיה, וטילי ה"טוצ'קה" קצרי הטווח של אוקראינה - תרמו בעיקר בנושא התודעה, אך תרומתם ללחימה עצמה הייתה עד כה שולית.

כטב"מים

פן אחר של המערכה האווירית הוא השימוש של שני הצדדים בכטב"מים מסוגים שונים, לצורכי מודיעין ותקיפה. לפני המלחמה רכשה אוקראינה מטורקיה כמות של כטב"מי תקיפה מסוג "באיראקטאר TB2″ שהפליאו בביצועיהם במלחמת נגורנו קאראבאך השנייה ובעימותים צבאיים אחרים באגן הים התיכון. האוקראינים הטילו אותם למערכה מייד עם פרוץ הקרבות בסוף פברואר 2022. האוקראינים, כמו האזרים במלחמתם נגד ארמניה, עשו פרסום רב ושחררו סרטוני וידאו של פגיעות בטנקים, בנגמ"שים, במערכות ההגנה האווירית וברכב הלוגיסטי של הכוחות הרוסיים הפולשים. עם זאת, בניגוד למערכות קודמות שבהן שלטו כטב"מי ה"באיראקטאר" בשדות הקרב, נראה שהפעם הייתה תרומתם למערכה הקרקעית של אוקראינה שולית. על פי מניין אובדן הציוד הרוסי שפורט באתר ORYX נכון ל-12.4.2022 איבד צבא רוסיה עד אותו מועד לפחות 476 טנקים, 849 נגמ"שים ו-787 משאיות. תרומתם של כטב"מי ה"באיראקטאר" האוקראיניים לפגיעה נרחבת זו בשריון ובלוגיסטיקה הרוסית הייתה צנועה ביותר ויוחסה להם השמדה של לא יותר מ-6 נגמ"שים, 24 משאיות ואף לא טנק אחד. מאידך גיסא, תרומתם להשמדת מערכות טק"א רוסיות הייתה משמעותית יותר: 10 מתוך 25 מערכות הטק"א הרוסיות שאבדו לפי מניינו של אותו אתר הושמדו על ידי הפצצות הגולשות של כטב"מי ה"באיראקטאר".

נראה אם כן שמפעילי ה"באיראקטאר" (שחלקם היו טורקיים, כפי שעולה מפס הקול של אחד מסרטוני הווידאו שפורסמו) ריכזו את מאמציהם במערכות ההגנה האווירית של האויב, כפי שעשו זאת במלחמת נגורנו קאראבאך השנייה. כזכור, במלחמה ההיא הצליחו מפעילי ה"באיראקטאר" להשמיד כמעט את כל מערך ההגנה האווירית הארמני, מה שאפשר להם להתפנות להשמדה שיטתית של השריון, הארטילריה ומשאיות התובלה של צבא ארמניה. נראה שהפעם לא הצליחו הכטב"מים הטורקיים של אוקראינה לחזור על אותו הישג, כפי שניתן ללמוד מהמספרים הזניחים של הנגמ"שים ומשאיות התובלה שהושמדו על ידם. יתרה מכך: מתוך בחינת התאריכים של התמונות וסרטוני הווידאו שפורסמו, אפשר להתרשם שהפעילות של כטב"מי ה"באיראקטאר" החלה לדעוך באמצע חודש מרץ, כלומר כשלושה שבועות לאחר פרוץ המלחמה. נראה שלאחר מכן קטן היקף פעולתם במידה ניכרת.

ניתן לפרש את דעיכת הפעילות המתועדת של כטב"מי ה"באיראקטאר" בשני אופנים: האחד, כי מערכות ההגנה האווירית של רוסיה הצליחו להפיל את מרביתם של הכטב"מים האלה ולשחוק בכך את יכולתו של מערך כטב"מי התקיפה האוקראיניים. ההסבר השני - שהוצע על ידי פרשנים טורקיים - הוא שהוחלט על ידי האוקראינים "להנמיך פרופיל" ולחדול מלפרסם את הצלחות הכטב"מים הטורקיים שלהם כדי להקטין את תשומת הלב הרוסית אליהם. הסבר זה - גם אם יש בו גרעין של אמת - מרמז על כך שההסבר הראשון נכון יותר וכי הרוסים - בניגוד לארמנים לפניהם - הצליחו ליירט ולהשמיד את כטב"מי ה"באיראקטאר" בקצב גבוה למדי.

לפי הפרסומים בתקשורת המערבית, האוקראינים עושים שימוש נרחב ברחפנים[viii] הן לתקיפה והן למודיעין. בכתבה ביומון בריטי מוביל נאמר שבצבא אוקראינה הוקמה כבר לפני שנים מספר יחידה של תצפית אווירית המורכבת ממתנדבים אנשי היי טק וחובבי רחפנים. היחידה פיתחה רחפנים כבדים בעלי 8 רוטורים המסוגלים להטיל פצצות של קילוגרמים אחדים. הרעיון להקמת היחידה היה של איש היי טק אוקראיני שהשתתף ב"מהפכת הצבע" של 2014 שהורידה מהשלטון את הנשיא הפרו רוסי. פעילות הפיתוח של היחידה נעזרה בתקציבים שוליים ובגיוס כספים מהציבור בשיטות של מימון המונים. כשהחלה הפלישה הרוסית לאוקראינה התקדמה שיירה רוסית ענקית מגבול בלרוס לכיוון קייב; יחידת התצפית האווירית, מלווה בכוחות קומנדו אוקראיניים, נעה לעבר השיירה הרוסית כשהיא נישאת על רכבי שטח. לדברי חברי היחידה, פצצות שהוטלו מהרחפנים שלהם השמידו את הרכבים שהיו בראש השיירה הרוסית, וגרמו לעצירת השיירה כולה. לאחר מכן תקפו רחפני היחידה את רכבי האספקה והדלק שבזנב השיירה, וכך הצליחו למנוע את המשך התקדמותה למשך ימים מספר. הרוסים ניסו לשתק את רחפני היחידה בעזרת שיבוש אלקטרוני, אך נאלצו מעת לעת להפסיק את השיבוש על מנת להפעיל את הכטב"מים שלהם עצמם - והאוקראינים ניצלו את ההפסקות הללו כדי לשגר את הרחפנים שלהם.[ix] כפי שנאמר בתחילת המאמר, הפרסומים של שני הצדדים נגועים במגמתיות ברורה, והסיפור על יחידת חובבי רחפנים אוקראינית שעוצרת בכוחות עצמה טורי שריון רוסיים נשמע מגמתי למדי. מאידך גיסא, קיימת עדות עקיפה שתומכת בידיעה העיתונאית הזו. בסרטון וידאו ששוחרר על ידי משרד הביטחון הרוסי נראית סוללת טק"א ניידת, מהסוג שמלווה את טורי השריון הרוסיים, משגרת טיל שפוגע ומפיל רחפן אוקראיני כבד בעל שמונה רוטורים.

מלבד השימוש ברחפנים כבדים לתקיפה, האוקראינים עושים שימוש נרחב לצורך מודיעין חזותי ברחפנים מסחריים, מהסוגים הנמכרים לציבור כמוצרי צריכה. הרשתות החברתיות מוצפות בקטעי וידאו משדות הקרב של אוקראינה שבהם מתועדים כוחות רוסיים בשטח, פגיעות בטנקים רוסיים וכן הריגת אזרחים על ידי חיילים רוסיים. תומכי אוקראינה במערב ממשיכים לתרום מאות רחפנים מסחריים לצבא אוקראינה.[x] נראה שהרחפנות האזרחית-מסחרית הפכה את שדה הקרב לשקוף: לא ניתן עוד להסתיר כוחות צבא מפני להקות הרחפנים המרחפות מעל שדה הקרב; מיקומם וכל תנועה שלהם מתועדים בזמן אמת, לפחות בשעות היום ובמזג אוויר סביר.

רוסיה מצידה הטילה למערכה את כל סוגי הכטב"מים המבצעיים שברשותה. כלי הטיס העיקרי למודיעין חזותי הוא ה-Orlan 10 - כטב"מ גדודי המשוגר לצורך תצפית "מעבר לגבעה" (מקביל ל"רוכב שמיים" של ישראל). סרטוני וידאו ששוחררו על ידי משרד הביטחון הרוסי מראים כמה סוגים של כטב"מים חמושים לתקיפת קרקע. אחד מהם הוא ה-Forepost R - מהדורה רוסית של הכטב"מ הישראלי מסוג Searcher 2 שנמכר בשעתו לרוסיה )בצילום של שברי כטב"מ רוסי שהגיע מאוקראינה נראים רכיבים מתוצרת התעשייה האווירית). כטב"מ התקיפה העיקרי של רוסיה, המקביל ל"באיראקטאר" הטורקי שבשירות אוקראינה, הוא ה-Inokhodets (שמהדורת הייצוא שלו נקראת "אוריון"). זהו כטב"מ גדול ממדים היכול לשאת כ-250 ק"ג של חימושים, כולל טילי אוויר-אוויר לשימוש נגד מסוקים. סרטוני וידאו שפורסמו על ידי משרד הביטחון הרוסי מראים כטב"מים מסוג זה משגרים טילים נגד טנקים נגד מטרות קרקע. לפחות כטב"מ אחד מסוג זה הופל על ידי האוקראינים, קרוב לוודאי באמצעות טיל כתף. הרוסים חשפו לראשונה את הכטב"מ המתאבד שלהם מסוג KUB, שיש לו חזות חיצונית דומה ל"שאהד 136″ האיראני ששימש להתקפת מתקני הנפט בסעודיה בשנת 2019. עם זאת נראה שהשפעתם של כטב"מי התקיפה הרוסיים מכל הסוגים על קרב היבשה הינה מוגבלת עד בלתי משמעותית, וזאת בדומה להשפעה המוגבלת של כטב"מי התקיפה האוקראיניים כפי שתיארנו לעיל.

סיכום

המערכה בין רוסיה לאוקראינה מתאפיינת בקרב יבשה שהוא הנרחב ביותר עד כה מאז מלחמת המפרץ ב- 1991. במאמר זה התמקדנו בהשפעתם של כלי הנשק של המאה ה-21, לאמור טילים בעלי דיוק נקודתי וכלי טיס בלתי מאוישים, על מהלך המלחמה הזו. מתוך העדויות הישירות והעקיפות שבספרות הפתוחה, נראה שלטילי הדיוק של רוסיה - הן הבליסטיים והן המשייטים - הייתה השפעה משמעותית על דיכוי יכולותיו של חיל האוויר האוקראיני. יש להניח שחלק מהדיכוי נעשה בקרבות אוויר בימים הראשונים של המלחמה, אך התיאורים בתקשורת של מטוסי הקרב של אוקראינה הממריאים בין מכתשי הפגיעה של הטילים הרוסיים במסלולים שלהם, ושמצליחים לבצע לכל היותר 5 עד 10 גיחות ליום, מעידים על יעילותם של טילי הדיוק כאמצעי להשבתת בסיסי אוויר. זהו לקח חשוב לכל חילות האוויר במערב, ובמיוחד לחיל האוויר של ישראל. באשר לכלי טיס בלתי מאוישים, המלחמה עד כה מצביעה על משקלם של הרחפנים - צבאיים ומסחריים כאחד - במעבר ל"שדה הקרב השקוף" שבו לא ניתן להסתיר גייסות, כלי רכב ותנועות צבא. מאידך גיסא, לכטב"מי התקיפה של שני הצדדים לא הייתה כפי הנראה השפעה ניכרת על קרב היבשה. תוצאה זו מפתיעה במידה מסוימת, לאור ההצלחות של כטב"מי התקיפה הטורקיים במערכות בצפון סוריה, בלוב ובמיוחד במלחמת נגורנו קאראבאך השנייה בשנת 2020. נראה שההשפעה המוגבלת של כטב"מי התקיפה במלחמה הנוכחית נובעת משתי סיבות: האחת - כי לעומת עוצמת האש הקרקעית של שני הצדדים, תוספת עוצמת האש שבאה מכטב"מי התקיפה היא שולית. הסיבה האפשרית השנייה היא שמערכי הגנה אווירית הטקטיים המודרניים יותר המופעלים כיום על ידי רוסיה במלחמה הנוכחית הצליחו להפיל את כטב"מי ה"באיראקטאר" גדולי הממדים בקצב גבוה, מעבר ליכולתם של האוקראינים לחדש את מלאי הכלים שלהם - אם אפשרות כזו עמדה על הפרק כלל ועיקר. לפי הידיעות בתקשורת, מלאי כטב"מי ה"באיראקטאר" שהיה בידי האוקראינים בתחילת המלחמה עמד על כ-20 כלי טיס; מתקבל שנדרשו לרוסים כשלושה שבועות להשמיד את מרביתם של אותם 20 כטב"מי התקיפה האוקראיניים - זמן ממושך למדי, אך לא בלתי סביר.

נראה אם כן שלכטב"מי תקיפה יכולה להיות השפעה משמעותית במערכות בעצימות נמוכה או מול אויב לא מתוחכם, אך במלחמה בעצימות גבוהה ומול מערכות הגנה מודרניות פגיעותם הרבה מקטינה מאוד את השפעתם על קרב היבשה והופכת אותה לבלתי משמעותית. גם לקח זה הוא בעל משמעות רבה לצבאות ולחילות האוויר של המערב. נראה שמטוסי התקיפה המאוישים לא יוחלפו על ידי מטוסי תקיפה בלתי מאוישים אלא על ידי טילים בעלי דיוק נקודתי שישוגרו מטווחים של מאות קילומטרים, ותהיה זו ההגנה נגדם - הן מהאוויר והן מהקרקע - שתקבע את גורל המערכה.

[i] Mittal, V., "How The Ukrainian Military Strategy Stalled the Russian Offensive", Harper, March 27 2022
https://www.forbes.com/sites/vikrammittal/2022/03/27/how-the-ukrainians-military-strategy-stalled-the-russian-offensive/?sh=3eeb248c30a0
[ii] מידע אישי שנמסר למחבר ממפקד חיל האוויר לשעבר של אסטוניה, שקיבל ידיעה זו טלפונית ממכריו באותו בסיס באוקראינה שעות מספר לאחר מכת הפתיחה הרוסית.

[iii] Barrie, D., "Ukraine: Russia's Air Launched Cruise Missiles Coming Up Short", IISS, April 1 2022
https://www.iiss.org/blogs/military-balance/2022/04/ukraine-russias-air-launched-cruise-missiles-coming-up-short
[iv] Mitsr, S. et al., "Attack on Europe: Documenting Equipment Losses During the 2022 Russian Invasion of Ukraine", Oryx, April 3 2022
Attack On Europe: Documenting Equipment Losses During The 2022 Russian Invasion Of Ukraine - Oryx (oryxspioenkop.com)
[v] Veronikova, M. and Kramer, Andrew E., "How Ukraine's Air Force is Fighting Back Against Russian Jets", The New York Times, March 31 2022
https://www.nytimes.com/2022/03/22/world/europe/ukraine-air-force-russia.html
[vi] mil.in.ua (pro Ukrainian blog), "Iskander Shelling: In a Week, Over 100 Missiles Were Fired From Belarus", March 30 2022
https://mil.in.ua/en/news/iskander-shelling-in-a-week-over-100-missiles-were-fired-from-belarus
[vii] "Is the US Losing the Arms Race to Russia and China?", Defense News Weekly Full Episode, March 26 2022
https://www.defensenews.com/video/2022/03/28/is-the-us-losing-an-arms-race-to-russia-and-china-defense-news-weekly-full-episode-32622/
[viii] במאמר זה המונח "כטב"מ" מתייחס למטוסים לא מאוישים שמצוידים בכנפיים ובמדחפים. המונח "רחפן" מתייחס לכלי טיס בלתי מאוישים דמויי הליקופטרים, הממריאים ונוחתים אנכית בעזרת מדחפים אחדים. המונח "רחפן כבד" מתייחס לרחפנים שמספר המדחפים שלהם גדול מארבעה והמסוגלים לשאת מטען משתלם של כמה קילוגרמים.

[ix] Borger, J., "The Drone Operators Who Halted Russian Convoy Headed For Kyiv", The Guardian, March 28 2022
https://www.theguardian.com/world/2022/mar/28/the-drone-operators-who-halted-the-russian-armoured-vehicles-heading-for-kyiv
[x] Greenwood, F., "Ukraine War Is Being Watched From Above", Foreign Policy, April 2 2022
https://foreignpolicy.com/2022/04/02/russia-ukraine-war-drones-risks/
סדרת הפרסומים "ניירות עמדה" מטעם המכון מתפרסמת הודות לנדיבותה של משפחת גרג רוסהנדלר.

תמונה: Ministry of Defence of Ukraine

# data[].attributes.attachment_link.title
טילים וכטב"מים במלחמת רוסיה-אוקראינה: הערכת מצב - JISS

# data[].attributes.attachment_link.description
המערכה בין רוסיה לאוקראינה מתאפיינת בקרב יבשה שהוא הנרחב ביותר עד כה מאז מלחמת המפרץ ב-1991. במאמר זה התמקדנו בהשפעתם של כלי הנשק של המאה ה-21, לאמור טילים בעלי דיוק נקודתי וכלי טיס בלתי מאוישים, על מהלך המלחמה הזו.

# data[].attributes.headline
שלושת "הגדולים" מכים שוב: לקחים צבאיים ראשוניים מחודשיים של מלחמה באוקראינה

# data[].attributes.subject
שלושת "הגדולים" מכים שוב: לקחים צבאיים ראשוניים מחודשיים של מלחמה באוקראינה

# data[].attributes.body
https://www.maarachot.idf.il/2022/%D7%9E%D7%90%D7%9E%D7%A8%D7%99%D7%9D/%D7%A9%D7%9C%D7%95%D7%A9%D7%AA-%D7%94%D7%92%D7%93%D7%95%D7%9C%D7%99%D7%9D-%D7%9E%D7%9B%D7%99%D7%9D-%D7%A9%D7%95%D7%91-%D7%9C%D7%A7%D7%97%D7%99%D7%9D-%D7%A6%D7%91%D7%90%D7%99%D7%99%D7%9D-%D7%A8%D7%90%D7%A9%D7%95%D7%A0%D7%99%D7%99%D7%9D-%D7%9E%D7%97%D7%95%D7%93%D7%A9%D7%99%D7%99%D7%9D-%D7%A9%D7%9C-%D7%9E%D7%9C%D7%97%D7%9E%D7%94-%D7%91%D7%90%D7%95%D7%A7%D7%A8%D7%90%D7%99%D7%A0%D7%94/

# data[].attributes.attachment_link.title
רחוב-במריופול-במהלך-המצור-על-העיר-12-במרץ

# data[].attributes.headline
הזירה - המלחמה באוקראינה ותום עידן האשליות: ישראל בצומת החלטה

# data[].attributes.subject
הזירה - המלחמה באוקראינה ותום עידן האשליות: ישראל בצומת החלטה

# data[].attributes.body
https://www.arenajournal.org.il/single-post/issue11-tsalalyachin-israel-war-in-ukraine

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
עם התערערות היציבות והביטחון הבינלאומי ובפתחו של עידן חדש בסדר העולמי, מצטמצמת יכולתה של ישראל ״ללכת בין הטיפות״ ביחסיה עם המעצמות. במציאות שכזאת, ישראל נדרשת להיערכות חדשה: התייצבות לצד ארה״ב אך הקטנת התלות בה וחיזוק שיתופי הפעולה עם שחקני מפתח באירופה, באסיה ובמזרח התיכון

חייל נורבגי מאבטח מסוק אמריקאי בתרגיל של ברית נאט"ו בנורבגיה, מארס 2022. חולשת ההרתעה המערבית התגלתה לעיני כל באוקראינה | Photo: U.S. Marine Corps photo by Sgt. William Chockey (public domain)

התלקחות המלחמה בין רוסיה לאוקראינה מבשרת את הופעתו של עידן חדש בתחרות הבין-מעצמתית, עם משמעויות כבדות גם למדיניות ישראל. אמנם ברור שקרבתנו בזמן לאירוע בסדר גודל כזה לא מאפשרת עדיין מבט רטרוספקטיבי מעמיק על אירועי השעה, אך די בהתפתחויות הדרמטיות שהצטברו עד כה כדי להפיק תובנות ראשונות באשר להשלכות הגלובאליות של העימות ובמשמעויות אחדות לישראל, בהן ניתן למנות את ההקרבה, דה-פקטו, של המערב את אוקראינה והשלכות הדבר על התמודדות עם איראן; צמצום יכולתה של ישראל ״ללכת בין הטיפות״ ביריבות בין המעצמות; יישוב הפרדוקס בין שחיקה בדימוי העוצמה האמריקאית לבין הצורך להתייצב לצדה; מינוף הפוטנציאל של הסכמי אברהם ליצירת עומק אסטרטגי חדש לישראל; וככלל - צורך בנקיטת גישה פרואקטיבית לשם הבטחת יתרונה היחסי של ישראל בפתחו של עידן חדש בביטחון ובסדר העולמיים.

מאז פרצה המלחמה על אדמת אוקראינה, העלו רבים זיכרונות מטרידים מן העבר: הצהרות פוטין על העלאת הכוננות במערך הגרעין של רוסיה הזכירו מיד את ההליכה על סף התהום ותרחישי האימה של משבר הטילים בקובה;[1] ותמונות ההרס וההרג בערים אירופיות, כשיותר משלושה מיליון בני אדם נאלצו להימלט מאוקראינה מאז תחילת הקרבות ומיליונים נוספים הסובלים מהם ישירות בתוך המדינה,[2] העלו עד מהרה השוואות למלחמת העולם השנייה.[3]

מהי האנלוגיה ההיסטורית הרלוונטית למצב האסטרטגי בו ניצב בו העולם כיום? משבר הטילים בקובה, שאיים על העולם בשיא המלחמה הקרה, הוא דוגמה טובה; ניתן גם למצוא הקבלה מסוימת בין מה שרוסיה תופסת כהשפלה מתמשכת שלה מאז קריסת ברית המועצות לבין תחושת ההשפלה של רפובליקת ויימאר בעקבות הסכמי ורסאי, כדרך להסביר את התוקפנות הרוסית; ואולי האנלוגיה המתאימה יותר היא דווקא של ועידת מינכן הידועה לשמצה והקרבת חבל הסודטים של צ׳כוסלובקיה בתור ניסיון בריטי לפייס את גרמניה הנאצית. אף לא אחת משלוש האנלוגיות ההיסטוריות האלה יכולה להסביר את התסבוכת העכשווית. ואם בכל זאת נמצא רלוונטיות אקטואלית בתזכורות אלה מן העבר, הרי שאין אלה חדשות טובות לביטחון הבינלאומי בעתיד.

תובנה מרכזית העולה מהמאמר היא כי ישראל מתקרבת במהרה לנקודה בה לא תיוותר לה ברירה אלא להתייצב בצורה שאינה משתמעת לשתי פנים במקומה הטבעי לצד ארה״ב ובעלות בריתה, בניגוד לצורך האסטרטגי של ישראל להמשיך ולנווט בזהירות - ״ללכת בין הטיפות״ - בין ארה״ב לרוסיה. מוטב כי ישראל תקדים להחליט בעצמה על עמדתה, לפני שהמציאות תכפה זאת עליה. במקביל, עליה לקדם את פניו של הסדר העולמי החדש ולצקת תוכן משמעותי לקואליציות ולמסגרות שיתוף פעולה חדשות שיאפשרו לה לעמוד בטלטלות העידן החדש, ובראשן ההתמודדות עם איראן.

חוסר נכונות והיעדר יכולת

המלחמה באוקראינה חשפה את מערכת השיקולים של חברות נאט״ו בתחום זמינות היכולות הצבאיות באירופה, ובעיקר בתחום הכוונות המדיניות, בשיאו של העימות הצבאי החמור ביותר על אדמת אירופה מאז תום מלחמת העולם השנייה. בתמצית: נוכח קריאת תגר בוטה ואלימה של רוסיה על ערכי החופש, הדמוקרטיה, הריבונות והסדר העולמי, הפגינו ארה״ב ובעלות בריתה חוסר נכונות להפעיל כוח מחשש שהתנגשות צבאית תצית מלחמת עולם שלישית, וחוסר יכולת צבאית, לפחות ביחס למדינות אירופה. זהו מסר מטריד מאוד לכל ידידיה של ארה״ב במזרח אירופה, במזרח הרחוק ובמזרח התיכון.

המלחמה באוקראינה חושפת את ״גבולות המעטפת״ של ההרתעה האמריקאית ומלמדת את רוסיה וסין עד כמה הן יכולות למתוח את החבל מבלי להסתכן בעימות ישיר

ברובד עמוק יותר, המלחמה באוקראינה קורעת באופן בלתי מתפשר את מסכת העמימות בכל הנוגע לשני תחומים עיקריים בעוצמת המערב: בתחום היכולות ובתחום הכוונות של מדינות נאט״ו. שני היבטים אלה, שיפורטו להלן אך בתמצית, קשורים בתחשיב האסטרטגי של השחקנים המרכזיים במשבר הנוכחי. חשיפת התחשיב האסטרטגי מגלה, במשתמע, מהם ״גבולות המעטפת״ של ההרתעה האמריקאית, ומלמדת את רוסיה ואת סין עד כמה הן יכולות למתוח את החבל ולפעול צבאית באופן אגרסיבי מתחת לסף העימות הישיר עם ארה״ב. שיעור זה יילמד היטב ומהר על ידי כל השחקנים במערכת הבינלאומית, והדברים ישפיעו על מצב הביטחון הבינלאומי והתגבשותו של סדר עולמי חדש, ממזרח ומערב אירופה, דרך המזרח התיכון ועד המזרח הרחוק.

בתחום הכוונות של הנהגת נאט״ו - המסר הפומבי שליווה את פריסת כוח התגובה המהירה של נאט״ו (לראשונה מאז הקמתו) ותגבור הכוחות במדינות הברית הגבולות עם אוקראינה,[8] לא יכול היה להותיר ספק בליבו של פוטין. אף אם עוד נותר תהייה כלשהי לגבי כוונותיהם של מנהיגי נאט״ו, הצהרותיהם של הנשיא ביידן וראש ממשלת בריטניה בוריס ג׳ונסון פוגגו כל ממד של עמימות שאולי עוד הייתה יכולה לסייע בידיהם. שני המנהיגים הבהירו היטב כי לבד מסיוע בציוד צבאי, סיוע המוניטארי והרבה מילים חמות לנשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי, ארצותיהם לא יפעלו כדי לעצור את המתקפה הרוסית האגרסיבית ואף לא יאכפו משטר איסור טיסות מעל שמי אוקראינה.[9] ג׳ונסון אף טרח להסביר בדיון בפרלמנט בלונדון כי ״המציאות הטראגית היא שוולדימיר פוטין הולך להמשיך ולטחון קדימה בעזרת מכונת המלחמה שלו״.[10]

בכל הנוגע ליכולותיה הצבאיות הזמינות של ברית נאט״ו באירופה, המלחמה באוקראינה חשפה את נקודת השפל אליה התדרדרה ההשקעה בכוחן הצבאי של מדינות אירופה החברות בברית. רק מעטות מהן עומדות ברף המינימלי והמוסכם של 2% מהתל״ג על הוצאות ביטחון.[15] חלק ממדינות נאט״ו אמנם הגדילו את השקעתן בביטחון לאחר סיפוח חצי האי קרים בידי הרוסים, אך עם השפעות האינפלציה והפגיעה הכלכלית שגרמה מגפת הקורונה, יש המעריכים כי השיעור הריאלי הממוצע של הוצאות על ביטחון במדינות אירופה עומדת על 1.5% מהתל״ג. זאת, בעיקר תודות להגדלה ניכרת בהצטיידות הצבאית של בריטניה ופינלנד (האחרונה אמנם מוגדרת שותפה של נאט״ו, אך אינה חברה בברית).[16] ההחלטה העקרונית שקיבלו בתחילת מארס 2022 מנהיגי אירופה בכינוס המיוחד בוורסאי לשנות כיוון ולהגדיל משמעותית את ההקצאה המשותפת לבניין כוח צבאי ולהגנה על נכסים חיוניים בממדי הסייבר והחלל, היא עדות מרשיעה להזנחה ארוכת השנים.[17]

החלטת מנהיגי אירופה מתחילת מארס להגדיל משמעותית את ההקצאה הביטחונית המשותפת היא עדות מרשיעה להזנחה ארוכת שנים בתחום

כתוצאה מהשחיקה המתמשכת בהוצאות הביטחון ובבניין הכוח הצבאי של מדינות אירופה, נותרו מדינות נאט״ו נסמכות באופן משמעותי על הרתעתן הגרעינית של ארה״ב, בריטניה וצרפת. הגנרל הבריטי סר ריצ׳ארד שריף, שהיה סגן מפקד נאט״ו, העריך כבר לפני מספר שנים כי במצב כזה רוסיה תוכל להרשות לעצמה לפעול נגד המדינות הבלטיות. לטענתו, הנחת העבודה של פוטין היא שהמערב לעולם לא יעשה שימוש ראשון בנשק גרעיני, שתוצאותיו הרסניות לאנושות כולה; ומסיבה זאת, בהיעדר הרתעה קונבנציונאלית משמעותית מצדה של נאט״ו, פוטין יוכל לעשות ככל העולה על רוחו.[18]

וכך, כאשר טורי שריון רוסי החלו עושים דרכם בשטח מדינה מזרח-אירופית פרו-מערבית, הברית הצבאית הצפון-אטלנטית - שהוקמה ב-1949 כדי להרתיע את ברית המועצות, לימים הפדרציה הרוסית, מפלישה למערב אירופה - לא הייתה יכולה אפילו לשקול ברצינות להרחיב את ״מטריית ההרתעה הקונבנציונאלית״ שלה ולפרוס את חסותה על אוקראינה. כזכור, הגם שאינה חברה בנאט״ו, קייב זכתה ב-1994 להבטחות חתומות מרוסיה (ביחד עם ארה״ב, בריטניה ואירלנד) לשמור על גבולותיה וריבונותה, בתמורה להצטרפותה לאמנה למניעת תפוצת נשק גרעיני (NPT).[19] כעבור 28 שנה גילתה אוקראינה מה ערכן האמיתי של הבטחות אלה, ומדינות אירופה גילו שהכוח הצבאי הזמין שלהן לא הספיק כדי להרתיע את פוטין מלפעול או לעצרו.

התגייסות קואליציית המדינות ותאגידי הענק להטלת סנקציות כלכליות חריפות על רוסיה בהיקף חסר תקדים, המשמשת מקור לגאווה לדיפלומטיה האמריקאית והאירופית, ודאי שלא עצרה את התקדמות הצבא הרוסי ולא חדלה את המטרת האש הקטלנית על אזרחים אוקראינים. אין אלא להסיק כי פלישה לאוקראינה נתפסה בעיני פוטין כמהלך אפשרי עם סיכונים נמוכים לחיכוך צבאי בין רוסיה למדינות נאט״ו.

טנק רוסי מושמד באוקראינה. פוטין ידע שיוכל לפלוש בלי סיכון ממשי לעימות עם המערב | Photo: Ministry of Internal Affairs of Ukraine (МВС України - CC Attribution 4.0 International license)

שחיקה בדימוי העוצמה האמריקאית

מגבלות הפעולה של ברית נאט״ו, האזהרה מפני מלחמת עולם שלישית ונכונות המערב להקריב, דה-פקטו, את אוקראינה, הן אינדיקציות נוספות לשחיקה בדימוי העוצמה האמריקאית וביוקרתה של ארה״ב - מגמה שלילית שראשיתה עוד הרבה לפני פלישת רוסיה לאוקראינה.[20] גם בוושינגטון יודעים כי במזרח הרחוק, במזרח התיכון ומעבר לו, עמים ומנהיגים בוחנים את הצהרותיה ומעשיה של ארה״ב באוקראינה ומחשבים בהתאם את צעדיהם.[21] אין ספק שהם גם זוכרים, בין השאר, גם את המראות הטריים יחסית של הנסיגה האמריקאית הכאוטית מאפגניסטאן והשתלטות הטאליבן באוגוסט 2021, ובמיוחד את התמונות של אזרחים הנאחזים בייאוש במטוסי חיל האוויר האמריקאי ונופלים אל מותם.[22]

לשחיקה בדימוי האמריקאי השלכות משמעותיות על היציבות בזירות נוספות, ובראשן זירת ההודו-פסיפי. ההכרזה הפומבית המשותפת של נשיא רוסיה, פוטין, ונשיא סין, שי ג׳ינגפינג, על ציר רוסי-סיני רשמי, תחת הכותרת ״שותפות ללא גבולות״, נתפסת - בוודאי בוושינגטון - בתור קריאת תגר רשמית של השתיים על הסדר העולמי, ההגמוניה האמריקאית וערכיה.[23] ההבנות האישיות בין פוטין לשי והחשש כי סין תסייע צבאית לרוסיה המדשדשת באוקראינה דחקו בנשיא ביידן להזהיר את נשיא סין אישית מהשלכות מהלך כזה.[24] סין אמנם ריככה את עמדתה וביקשה להציג קו פומבי רשמי מפויס, תוך הדגשת רוח של שיתוף פעולה וסיוע הומניטארי,[25] ובהמשך אף שיגרה את שגריר סין בארה״ב להבהיר שגם לשותפות הסינית-רוסית דווקא יש גבולות.[26] עם זאת, פוטנציאל הנפיצות בזירה זאת, לכל הפחות, מעורר בקרב הנהגת ארה״ב חששות כי היא תאותגר צבאית בשתי זירות משמעותיות במקביל: באירופה מול רוסיה ובאזור ההודו-פסיפי מול סין וצפון קוריאה.[27]

טייוואן יכולה כבר עכשיו להפיק לקחים לגבי ערכן האמיתי של הצהרות תמיכה וערובות הביטחון של המערב

ניתן להניח כי סין בוחנת בעניין רב כיצד וושינגטון מנהיגה את המערב סביב המשבר באוקראינה ומסיקה את מסקנותיה לגבי האפשרות המעשית מבחינתה לכפות בכוח "איחוד" עם טייוואן. באותו אופן, בייג'ינג גם לומדת את מרחב התגובה האפשרית של מדינות המערב ומפיקה לקחים מהסנקציות הכלכליות הנשכניות שהטילו על רוסיה, כדי להיערך בהתאם למקרה שהמערב יבקש לנקוט בעתיד צעדים דומים נגדה. אך אפילו אם סין - אותה ארה״ב מגדירה בתור איום הייחוס החמור ביותר[28] - אכן תראה בפלישה הרוסית לאוקראינה יותר תמרור אזהרה מאשר הזדמנות, טייוואן עצמה יכולה כבר עכשיו להפיק לקחים מיידיים לגבי הצורך בחיזוק הגנתה, ובעיקר לגבי ערכן האמיתי של הצהרות תמיכה וערובות הביטחון של המערב.[29] ואם לא די באלה, שיגורי הטילים מצד צפון קוריאה שהתחדשו מאז תחילת 2022 (גם לאחר פרוץ המלחמה באוקראינה) והצפי לניסויים בליסטיים נוספים מצדה בהמשך השנה, מערערים עוד יותר גם את תחושת הביטחון של דרום קוריאה ויפן השכנות.[30]

במזרח התיכון מקבלת התופעה ביטוי נוקב ומהיר. כלל השחקנים האזוריים מסתכלים על הנעשה באוקראינה וחושבים על איראן והסכם הגרעין המחודש שעשוי להיחתם עמה בקרוב. התלכדות של שני תהליכים, אשר אין ביניהם קשר ישיר, משדרת לשחקנים במזרח התיכון מסר שלילי לגבי ארה״ב: ראשית, התנהלותה מול רוסיה ומה שנתפס כהקרבתה של אוקראינה; ושנית, התנהלותה מול איראן במשא ומתן על הסכם הגרעין המחודש, וכוונתה של וושינגטון להוציא את משמרות המהפכה של איראן מרשימת ארגוני הטרור כחלק מהתמורות האמריקאיות במסגרת ההסכם המתגבש.[31] זאת, אחרי שארה״ב כבר הסירה מהרשימה השחורה את החות׳ים בתימן - שלוחיה של איראן.[32] אפילו אם תימלך ארה״ב בדעתה ותחזור בה מכוונותיה אלה כלפי משמרות המהפכה, מידת הביטחון של מדינות האזור, כולל ישראל, בשיקול הדעת האמריקאי כבר נפגעה.[33]

זה הרקע לפעילות המדינית המואצת במזרח התיכון ולסדרת הוועידות חסרות התקדים בתוך זמן קצר במהלך המלחמה.[34] הראשונה בהן היא פגישתם של ראש ממשלת ישראל, נפתלי בנט, נשיא מצרים, עבד אל פתח אל-סיסי, ויורש העצר של איחוד-האמירויות, מחמד בן-זאיד, בסוף מארס.[35] כפי הנראה, זהו גם הרקע לביקורו באיחוד האמירויות של נשיא סוריה בשאר אל-אסד - מי שהיה עד לא מזמן מוקצה מחמת מיאוס אפילו במדינות ערב.[36] ספק איתות סמלי לוושינגטון, ספק ניסיון לחלץ את אסד מהציר הרדיקלי בראשות איראן - סדרת הפגישות הגלויות לבדה מעידה על חשבון מהיר שעורכות הנהגות האזור ועל התגבשותן של מסגרות פעולה חדשות ולא-שגרתיות, אשר נועדו לפצות על מהלכיה של ארה״ב והאמון הנשחק בה. אפילו מסרי ההרגעה שהשמיע בירושלים מזכיר המדינה האמריקאי אנתוני בלינקן לא יוכלו לשכך את הנזק.[37]

מצטמצמת יכולתה של ישראל ״לתמרן״ בין המעצמות

העימות באוקראינה מצמצם את יכולתה של ישראל לתמרן בין המעצמות, וקרב הרגע בו היא תידרש להתייצב בצורה ברורה ומלאה במקומה הטבעי לצד ארה״ב. גמגום מתמשך בעניין זה יהיה לרועץ.

האתגרים המתמשכים בזירה הסורית ומאמצי איראן להתבסס בה צבאית, במקביל לקידום תוכנית הגרעין שלה, הם שעומדים מאחורי הצורך להמשיך בתיאום האסטרטגי עם רוסיה ובתיאום ביטחוני עם כוחות צבאהּ הסמוכים לגבולותינו. מכאן גם גובר הצורך להתנהל בתבונה מול הקרמלין, במיוחד בשעת משבר בינלאומי כה חריף, ולנסות לשמר נכס אסטרטגי זה שהושג בעמל רב. אפשר להניח שההתנהלות הזהירה, העברת המסרים בין פוטין לזלנסקי ודיפלומטית הדילוגים של ראש הממשלה נפתלי בנט[38] סייעו לשמר, לפחות עד כה, את התיאום האסטרטגי בין ישראל לרוסיה ואת חופש הפעולה האופרטיבי הנחוץ לצה״ל. קשה להפריז בחשיבות הדבר.

התייצבות ברורה יותר לצד ארה״ב סביב המשבר באוקראינה עלולה לשלול מישראל, בניגוד לטובתה, את היתרונות של מערכת ההבנות עם מוסקבה, בעיקר בתחום חופש הפעולה האופרטיבי. עד כה, הבנות אלו אפשרו לישראל להפיק תועלת מהנוכחות הרוסית בסוריה מאז 2015[39] כגורם מייצב וכתובת אפקטיבית לתיאום אסטרטגי וביטחוני - במיוחד על רקע מה שהיה נראה אז כמו קריסת המדינה הסורית בגלל מלחמת האזרחים, התפשטות דאע״ש והשימוש בנשק כימי על ידי אסד נגד בני עמו.

למרות הקשיים הרבים שהערימה בהמשך הדרך, לפחות בראשיתה, מוסקבה סייעה ביצירת המסגרת המדינית שאפשרה את פירוק הנשק הכימי של אסד,[40] והיתה לבת שיח מול ישראל לתיאום ומניעת חיכוך בין צה״ל לצבא רוסיה הפועל בסוריה - עניין הכרחי להבטחת האינטרסים הביטחוניים של ישראל בזירה בלתי יציבה זאת.[41] בנוסף, רוסיה - והנשיא פוטין אישית - סייעו במשימה הומניטרית רגישה ומורכבת של איתור וחילוץ גופותיהם של נעדרי צה״ל מקרב סולטן יעקוב, נושא המצוי בלב הקונצנזוס הישראלי.[42] חרף המתחים המובנים, ישראל ידעה לנווט את דרכה בהצלחה לא מבוטלת ולהבטיח את האינטרסים שלה בתנאים מורכבים מאוד.[43]

אפילו בתחשיב תועלתני קר, לישראל לא יכולה להיות התלבטות אסטרטגית של ממש בכל הנוגע לבחירת ״הצד״ אליו היא משתייכת

נוכח הדברים, על ישראל לנקוט בפעולות אשר, מצד אחד, ישקפו התייצבות לצד ארה״ב בכל הקשור למשבר באוקראינה; ובמקביל, לשמר ככל הניתן את היחסים והקשר עם רוסיה והנהגתה, תוך תיאום הדוק עם וושינגטון. בכל מקרה, נדרשת הגברה והרחבה של פעולות ישראליות לגביהן לא תוכל להיות כלל מחלוקת, כגון סיוע הומניטארי לפליטים, סיוע רפואי וסיוע בשיקום האזרחי של התשתיות ונזקי המלחמה. על הדבר להתבצע בחשיפה פומבית גבוהה, אשר תשקף לקהילה הבינלאומית ולעם האוקראיני את הושטת היד הישראלית וימקמו את ישראל לצד ידידותיה הטבעיות.

הדרך הלאה

הניתוח עד כה מעלה שהמלחמה באוקראינה לא רק מצמצמת את יכולתה של ישראל ״ללכת בין הטיפות״, אלא גם מחדדת מאוד את הפרדוקס הנוקב הרובץ לפתחם של מקבלי ההחלטות בירושלים. מצד אחד, דימוי העוצמה של ארה״ב במגמת שחיקה ומידת הקשב והעניין של וושינגטון למזרח התיכון בירידה. מצד שני, לישראל אין אלטרנטיבה ממשית לכוח מעצמתי אחר להישען עליו - לא מבחינה צבאית, לא מדינית, וודאי שלא מבחינת המטען הערכי המשותף, כשם שיש לישראל עם ארה״ב.

כיצד ניתן לפתור את הפרדוקס הזה? ישראל צריכה להיערך כבר עתה לקדם את פניו של הסדר העולמי החדש המתהווה, המצב החדש בביטחון הבינלאומי והביטחון האזורי המשתנה. הנחת העבודה שלה צריכה להיות שארה״ב היא עדיין השותף האסטרטגי המרכזי שלה - אך זהו שותף מאותגר, אשר ספק אם יוכל לעמוד בכל התחייבויותיו ביום פקודה. המשענת האמריקאית היא אמנם אבן הראשה, אך לא עליה לבדה יעמוד הבית.

לכן, לצד טיפוח הקשר המיוחד עם ארה״ב, ישראל צריכה לחזק את שיתופי הפעולה עם שחקני מפתח נוספים באירופה, באסיה ובמזרח התיכון. בהיבט הכלכלי, קשרי המסחר והביטחון עם מדינות המפרץ פותחים עבור ישראל דלת גם לשותפויות והזדמנויות חדשות באסיה. הרחבת הייצוא, הייבוא ושיתופי פעולה טכנולוגיים עם שווקים גדולים כשל יפן והודו, יאפשרו לישראל להיערך בצורה טובה יותר לקראת התחרות הגוברת בין המעצמות ולפתח ״כרית אוויר״ ובולמי זעזועים בפני טלטלות העידן החדש.

אולם מעבר לעניין הכלכלי, ניצב המעצב האסטרטגי המרכזי: איראן. סביר להניח שהמדינות הסוניות השותפות להסכמי אברהם, אשר הגבירו רשמית ובגלוי את שיתוף הפעולה הביטחוני עם ישראל,[50] יישאו פניהן אל ירושלים בציפייה שזאת תוביל את ההתמודדות מול האיום האיראני המשותף. השילוב בין התגבשותו המואצת של הציר בין ישראל לאיחוד האמירויות, בחריין, מצרים, ירדן ומרוקו, לבין שאר המגמות שנותחו בתמצית במאמר זה, מחדד את הצורך לקיים דיון עדכני ומעמיק בניסוח היציבה האסטרטגית (strategic posture) של מדינת ישראל. זאת, לנוכח תהליכי השינוי והלקחים (שטרם סוכמו) מהעימות באוקראינה בכל הנוגע לתפיסות ההפעלה בתחום המדיני והצבאי ולתפקיד הכוח הצבאי הקונבנציונלי ביחסי הרתעה בין מדינות (סוגייה כבדת משקל החורגת מגבולות מאמר זה).

באופן רחב יותר, המלחמה באוקראינה מחייבת התארגנות חדשה ודחופה של המערכת הישראלית. הטלטלה בסדר העולמי מציבה את ישראל בעין הסערה, עם צרכים חדשים ואינטרסים מדיניים, כלכליים וביטחוניים במרחבים גיאוגרפיים חדשים, במעגלים קרובים ורחוקים, וזירות פעולה חדשות בתחום הצבאי והמדיני. חוסר הוודאות המובנה המאפיין את התקופה מקשה על הניווט והתכנון, אך זוהי שעה לנקיטת גישה פרואקטיבית להרחבה וחיזוק של מסגרות מדיניות וקואליציות חדשות ובניין כוח מתאים בכל מרכיבי העוצמה הלאומית. ישראל חייבת להבטיח את יתרונה היחסי וחופש פעולה גמיש - מדינית, כלכלית וצבאית - בפתחו של עידן חדש בתחרות האסטרטגית בין המעצמות.

עם התערערות היציבות והביטחון הבינלאומי ובפתחו של עידן חדש בסדר העולמי, מצטמצמת יכולתה של ישראל ״ללכת בין הטיפות״ ביחסיה עם המעצמות. במציאות שכזאת, ישראל נדרשת להיערכות חדשה: התייצבות לצד ארה״ב אך הקטנת התלות בה וחיזוק שיתופי הפעולה עם שחקני מפתח באירופה, באסיה ובמזרח התיכון

חייל נורבגי מאבטח מסוק אמריקאי בתרגיל של ברית נאט"ו בנורבגיה, מארס 2022. חולשת ההרתעה המערבית התגלתה לעיני כל באוקראינה | Photo: U.S. Marine Corps photo by Sgt. William Chockey (public domain)

התלקחות המלחמה בין רוסיה לאוקראינה מבשרת את הופעתו של עידן חדש בתחרות הבין-מעצמתית, עם משמעויות כבדות גם למדיניות ישראל. אמנם ברור שקרבתנו בזמן לאירוע בסדר גודל כזה לא מאפשרת עדיין מבט רטרוספקטיבי מעמיק על אירועי השעה, אך די בהתפתחויות הדרמטיות שהצטברו עד כה כדי להפיק תובנות ראשונות באשר להשלכות הגלובאליות של העימות ובמשמעויות אחדות לישראל, בהן ניתן למנות את ההקרבה, דה-פקטו, של המערב את אוקראינה והשלכות הדבר על התמודדות עם איראן; צמצום יכולתה של ישראל ״ללכת בין הטיפות״ ביריבות בין המעצמות; יישוב הפרדוקס בין שחיקה בדימוי העוצמה האמריקאית לבין הצורך להתייצב לצדה; מינוף הפוטנציאל של הסכמי אברהם ליצירת עומק אסטרטגי חדש לישראל; וככלל - צורך בנקיטת גישה פרואקטיבית לשם הבטחת יתרונה היחסי של ישראל בפתחו של עידן חדש בביטחון ובסדר העולמיים.

מאז פרצה המלחמה על אדמת אוקראינה, העלו רבים זיכרונות מטרידים מן העבר: הצהרות פוטין על העלאת הכוננות במערך הגרעין של רוסיה הזכירו מיד את ההליכה על סף התהום ותרחישי האימה של משבר הטילים בקובה;[1] ותמונות ההרס וההרג בערים אירופיות, כשיותר משלושה מיליון בני אדם נאלצו להימלט מאוקראינה מאז תחילת הקרבות ומיליונים נוספים הסובלים מהם ישירות בתוך המדינה,[2] העלו עד מהרה השוואות למלחמת העולם השנייה.[3]

מהי האנלוגיה ההיסטורית הרלוונטית למצב האסטרטגי בו ניצב בו העולם כיום? משבר הטילים בקובה, שאיים על העולם בשיא המלחמה הקרה, הוא דוגמה טובה; ניתן גם למצוא הקבלה מסוימת בין מה שרוסיה תופסת כהשפלה מתמשכת שלה מאז קריסת ברית המועצות לבין תחושת ההשפלה של רפובליקת ויימאר בעקבות הסכמי ורסאי, כדרך להסביר את התוקפנות הרוסית; ואולי האנלוגיה המתאימה יותר היא דווקא של ועידת מינכן הידועה לשמצה והקרבת חבל הסודטים של צ׳כוסלובקיה בתור ניסיון בריטי לפייס את גרמניה הנאצית. אף לא אחת משלוש האנלוגיות ההיסטוריות האלה יכולה להסביר את התסבוכת העכשווית. ואם בכל זאת נמצא רלוונטיות אקטואלית בתזכורות אלה מן העבר, הרי שאין אלה חדשות טובות לביטחון הבינלאומי בעתיד.

תובנה מרכזית העולה מהמאמר היא כי ישראל מתקרבת במהרה לנקודה בה לא תיוותר לה ברירה אלא להתייצב בצורה שאינה משתמעת לשתי פנים במקומה הטבעי לצד ארה״ב ובעלות בריתה, בניגוד לצורך האסטרטגי של ישראל להמשיך ולנווט בזהירות - ״ללכת בין הטיפות״ - בין ארה״ב לרוסיה. מוטב כי ישראל תקדים להחליט בעצמה על עמדתה, לפני שהמציאות תכפה זאת עליה. במקביל, עליה לקדם את פניו של הסדר העולמי החדש ולצקת תוכן משמעותי לקואליציות ולמסגרות שיתוף פעולה חדשות שיאפשרו לה לעמוד בטלטלות העידן החדש, ובראשן ההתמודדות עם איראן.

חוסר נכונות והיעדר יכולת

המלחמה באוקראינה חשפה את מערכת השיקולים של חברות נאט״ו בתחום זמינות היכולות הצבאיות באירופה, ובעיקר בתחום הכוונות המדיניות, בשיאו של העימות הצבאי החמור ביותר על אדמת אירופה מאז תום מלחמת העולם השנייה. בתמצית: נוכח קריאת תגר בוטה ואלימה של רוסיה על ערכי החופש, הדמוקרטיה, הריבונות והסדר העולמי, הפגינו ארה״ב ובעלות בריתה חוסר נכונות להפעיל כוח מחשש שהתנגשות צבאית תצית מלחמת עולם שלישית, וחוסר יכולת צבאית, לפחות ביחס למדינות אירופה. זהו מסר מטריד מאוד לכל ידידיה של ארה״ב במזרח אירופה, במזרח הרחוק ובמזרח התיכון.

המלחמה באוקראינה חושפת את ״גבולות המעטפת״ של ההרתעה האמריקאית ומלמדת את רוסיה וסין עד כמה הן יכולות למתוח את החבל מבלי להסתכן בעימות ישיר

ברובד עמוק יותר, המלחמה באוקראינה קורעת באופן בלתי מתפשר את מסכת העמימות בכל הנוגע לשני תחומים עיקריים בעוצמת המערב: בתחום היכולות ובתחום הכוונות של מדינות נאט״ו. שני היבטים אלה, שיפורטו להלן אך בתמצית, קשורים בתחשיב האסטרטגי של השחקנים המרכזיים במשבר הנוכחי. חשיפת התחשיב האסטרטגי מגלה, במשתמע, מהם ״גבולות המעטפת״ של ההרתעה האמריקאית, ומלמדת את רוסיה ואת סין עד כמה הן יכולות למתוח את החבל ולפעול צבאית באופן אגרסיבי מתחת לסף העימות הישיר עם ארה״ב. שיעור זה יילמד היטב ומהר על ידי כל השחקנים במערכת הבינלאומית, והדברים ישפיעו על מצב הביטחון הבינלאומי והתגבשותו של סדר עולמי חדש, ממזרח ומערב אירופה, דרך המזרח התיכון ועד המזרח הרחוק.

בתחום הכוונות של הנהגת נאט״ו - המסר הפומבי שליווה את פריסת כוח התגובה המהירה של נאט״ו (לראשונה מאז הקמתו) ותגבור הכוחות במדינות הברית הגבולות עם אוקראינה,[8] לא יכול היה להותיר ספק בליבו של פוטין. אף אם עוד נותר תהייה כלשהי לגבי כוונותיהם של מנהיגי נאט״ו, הצהרותיהם של הנשיא ביידן וראש ממשלת בריטניה בוריס ג׳ונסון פוגגו כל ממד של עמימות שאולי עוד הייתה יכולה לסייע בידיהם. שני המנהיגים הבהירו היטב כי לבד מסיוע בציוד צבאי, סיוע המוניטארי והרבה מילים חמות לנשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי, ארצותיהם לא יפעלו כדי לעצור את המתקפה הרוסית האגרסיבית ואף לא יאכפו משטר איסור טיסות מעל שמי אוקראינה.[9] ג׳ונסון אף טרח להסביר בדיון בפרלמנט בלונדון כי ״המציאות הטראגית היא שוולדימיר פוטין הולך להמשיך ולטחון קדימה בעזרת מכונת המלחמה שלו״.[10]

בכל הנוגע ליכולותיה הצבאיות הזמינות של ברית נאט״ו באירופה, המלחמה באוקראינה חשפה את נקודת השפל אליה התדרדרה ההשקעה בכוחן הצבאי של מדינות אירופה החברות בברית. רק מעטות מהן עומדות ברף המינימלי והמוסכם של 2% מהתל״ג על הוצאות ביטחון.[15] חלק ממדינות נאט״ו אמנם הגדילו את השקעתן בביטחון לאחר סיפוח חצי האי קרים בידי הרוסים, אך עם השפעות האינפלציה והפגיעה הכלכלית שגרמה מגפת הקורונה, יש המעריכים כי השיעור הריאלי הממוצע של הוצאות על ביטחון במדינות אירופה עומדת על 1.5% מהתל״ג. זאת, בעיקר תודות להגדלה ניכרת בהצטיידות הצבאית של בריטניה ופינלנד (האחרונה אמנם מוגדרת שותפה של נאט״ו, אך אינה חברה בברית).[16] ההחלטה העקרונית שקיבלו בתחילת מארס 2022 מנהיגי אירופה בכינוס המיוחד בוורסאי לשנות כיוון ולהגדיל משמעותית את ההקצאה המשותפת לבניין כוח צבאי ולהגנה על נכסים חיוניים בממדי הסייבר והחלל, היא עדות מרשיעה להזנחה ארוכת השנים.[17]

החלטת מנהיגי אירופה מתחילת מארס להגדיל משמעותית את ההקצאה הביטחונית המשותפת היא עדות מרשיעה להזנחה ארוכת שנים בתחום

כתוצאה מהשחיקה המתמשכת בהוצאות הביטחון ובבניין הכוח הצבאי של מדינות אירופה, נותרו מדינות נאט״ו נסמכות באופן משמעותי על הרתעתן הגרעינית של ארה״ב, בריטניה וצרפת. הגנרל הבריטי סר ריצ׳ארד שריף, שהיה סגן מפקד נאט״ו, העריך כבר לפני מספר שנים כי במצב כזה רוסיה תוכל להרשות לעצמה לפעול נגד המדינות הבלטיות. לטענתו, הנחת העבודה של פוטין היא שהמערב לעולם לא יעשה שימוש ראשון בנשק גרעיני, שתוצאותיו הרסניות לאנושות כולה; ומסיבה זאת, בהיעדר הרתעה קונבנציונאלית משמעותית מצדה של נאט״ו, פוטין יוכל לעשות ככל העולה על רוחו.[18]

וכך, כאשר טורי שריון רוסי החלו עושים דרכם בשטח מדינה מזרח-אירופית פרו-מערבית, הברית הצבאית הצפון-אטלנטית - שהוקמה ב-1949 כדי להרתיע את ברית המועצות, לימים הפדרציה הרוסית, מפלישה למערב אירופה - לא הייתה יכולה אפילו לשקול ברצינות להרחיב את ״מטריית ההרתעה הקונבנציונאלית״ שלה ולפרוס את חסותה על אוקראינה. כזכור, הגם שאינה חברה בנאט״ו, קייב זכתה ב-1994 להבטחות חתומות מרוסיה (ביחד עם ארה״ב, בריטניה ואירלנד) לשמור על גבולותיה וריבונותה, בתמורה להצטרפותה לאמנה למניעת תפוצת נשק גרעיני (NPT).[19] כעבור 28 שנה גילתה אוקראינה מה ערכן האמיתי של הבטחות אלה, ומדינות אירופה גילו שהכוח הצבאי הזמין שלהן לא הספיק כדי להרתיע את פוטין מלפעול או לעצרו.

התגייסות קואליציית המדינות ותאגידי הענק להטלת סנקציות כלכליות חריפות על רוסיה בהיקף חסר תקדים, המשמשת מקור לגאווה לדיפלומטיה האמריקאית והאירופית, ודאי שלא עצרה את התקדמות הצבא הרוסי ולא חדלה את המטרת האש הקטלנית על אזרחים אוקראינים. אין אלא להסיק כי פלישה לאוקראינה נתפסה בעיני פוטין כמהלך אפשרי עם סיכונים נמוכים לחיכוך צבאי בין רוסיה למדינות נאט״ו.

טנק רוסי מושמד באוקראינה. פוטין ידע שיוכל לפלוש בלי סיכון ממשי לעימות עם המערב | Photo: Ministry of Internal Affairs of Ukraine (МВС України - CC Attribution 4.0 International license)

שחיקה בדימוי העוצמה האמריקאית

מגבלות הפעולה של ברית נאט״ו, האזהרה מפני מלחמת עולם שלישית ונכונות המערב להקריב, דה-פקטו, את אוקראינה, הן אינדיקציות נוספות לשחיקה בדימוי העוצמה האמריקאית וביוקרתה של ארה״ב - מגמה שלילית שראשיתה עוד הרבה לפני פלישת רוסיה לאוקראינה.[20] גם בוושינגטון יודעים כי במזרח הרחוק, במזרח התיכון ומעבר לו, עמים ומנהיגים בוחנים את הצהרותיה ומעשיה של ארה״ב באוקראינה ומחשבים בהתאם את צעדיהם.[21] אין ספק שהם גם זוכרים, בין השאר, גם את המראות הטריים יחסית של הנסיגה האמריקאית הכאוטית מאפגניסטאן והשתלטות הטאליבן באוגוסט 2021, ובמיוחד את התמונות של אזרחים הנאחזים בייאוש במטוסי חיל האוויר האמריקאי ונופלים אל מותם.[22]

לשחיקה בדימוי האמריקאי השלכות משמעותיות על היציבות בזירות נוספות, ובראשן זירת ההודו-פסיפי. ההכרזה הפומבית המשותפת של נשיא רוסיה, פוטין, ונשיא סין, שי ג׳ינגפינג, על ציר רוסי-סיני רשמי, תחת הכותרת ״שותפות ללא גבולות״, נתפסת - בוודאי בוושינגטון - בתור קריאת תגר רשמית של השתיים על הסדר העולמי, ההגמוניה האמריקאית וערכיה.[23] ההבנות האישיות בין פוטין לשי והחשש כי סין תסייע צבאית לרוסיה המדשדשת באוקראינה דחקו בנשיא ביידן להזהיר את נשיא סין אישית מהשלכות מהלך כזה.[24] סין אמנם ריככה את עמדתה וביקשה להציג קו פומבי רשמי מפויס, תוך הדגשת רוח של שיתוף פעולה וסיוע הומניטארי,[25] ובהמשך אף שיגרה את שגריר סין בארה״ב להבהיר שגם לשותפות הסינית-רוסית דווקא יש גבולות.[26] עם זאת, פוטנציאל הנפיצות בזירה זאת, לכל הפחות, מעורר בקרב הנהגת ארה״ב חששות כי היא תאותגר צבאית בשתי זירות משמעותיות במקביל: באירופה מול רוסיה ובאזור ההודו-פסיפי מול סין וצפון קוריאה.[27]

טייוואן יכולה כבר עכשיו להפיק לקחים לגבי ערכן האמיתי של הצהרות תמיכה וערובות הביטחון של המערב

ניתן להניח כי סין בוחנת בעניין רב כיצד וושינגטון מנהיגה את המערב סביב המשבר באוקראינה ומסיקה את מסקנותיה לגבי האפשרות המעשית מבחינתה לכפות בכוח "איחוד" עם טייוואן. באותו אופן, בייג'ינג גם לומדת את מרחב התגובה האפשרית של מדינות המערב ומפיקה לקחים מהסנקציות הכלכליות הנשכניות שהטילו על רוסיה, כדי להיערך בהתאם למקרה שהמערב יבקש לנקוט בעתיד צעדים דומים נגדה. אך אפילו אם סין - אותה ארה״ב מגדירה בתור איום הייחוס החמור ביותר[28] - אכן תראה בפלישה הרוסית לאוקראינה יותר תמרור אזהרה מאשר הזדמנות, טייוואן עצמה יכולה כבר עכשיו להפיק לקחים מיידיים לגבי הצורך בחיזוק הגנתה, ובעיקר לגבי ערכן האמיתי של הצהרות תמיכה וערובות הביטחון של המערב.[29] ואם לא די באלה, שיגורי הטילים מצד צפון קוריאה שהתחדשו מאז תחילת 2022 (גם לאחר פרוץ המלחמה באוקראינה) והצפי לניסויים בליסטיים נוספים מצדה בהמשך השנה, מערערים עוד יותר גם את תחושת הביטחון של דרום קוריאה ויפן השכנות.[30]

במזרח התיכון מקבלת התופעה ביטוי נוקב ומהיר. כלל השחקנים האזוריים מסתכלים על הנעשה באוקראינה וחושבים על איראן והסכם הגרעין המחודש שעשוי להיחתם עמה בקרוב. התלכדות של שני תהליכים, אשר אין ביניהם קשר ישיר, משדרת לשחקנים במזרח התיכון מסר שלילי לגבי ארה״ב: ראשית, התנהלותה מול רוסיה ומה שנתפס כהקרבתה של אוקראינה; ושנית, התנהלותה מול איראן במשא ומתן על הסכם הגרעין המחודש, וכוונתה של וושינגטון להוציא את משמרות המהפכה של איראן מרשימת ארגוני הטרור כחלק מהתמורות האמריקאיות במסגרת ההסכם המתגבש.[31] זאת, אחרי שארה״ב כבר הסירה מהרשימה השחורה את החות׳ים בתימן - שלוחיה של איראן.[32] אפילו אם תימלך ארה״ב בדעתה ותחזור בה מכוונותיה אלה כלפי משמרות המהפכה, מידת הביטחון של מדינות האזור, כולל ישראל, בשיקול הדעת האמריקאי כבר נפגעה.[33]

זה הרקע לפעילות המדינית המואצת במזרח התיכון ולסדרת הוועידות חסרות התקדים בתוך זמן קצר במהלך המלחמה.[34] הראשונה בהן היא פגישתם של ראש ממשלת ישראל, נפתלי בנט, נשיא מצרים, עבד אל פתח אל-סיסי, ויורש העצר של איחוד-האמירויות, מחמד בן-זאיד, בסוף מארס.[35] כפי הנראה, זהו גם הרקע לביקורו באיחוד האמירויות של נשיא סוריה בשאר אל-אסד - מי שהיה עד לא מזמן מוקצה מחמת מיאוס אפילו במדינות ערב.[36] ספק איתות סמלי לוושינגטון, ספק ניסיון לחלץ את אסד מהציר הרדיקלי בראשות איראן - סדרת הפגישות הגלויות לבדה מעידה על חשבון מהיר שעורכות הנהגות האזור ועל התגבשותן של מסגרות פעולה חדשות ולא-שגרתיות, אשר נועדו לפצות על מהלכיה של ארה״ב והאמון הנשחק בה. אפילו מסרי ההרגעה שהשמיע בירושלים מזכיר המדינה האמריקאי אנתוני בלינקן לא יוכלו לשכך את הנזק.[37]

מצטמצמת יכולתה של ישראל ״לתמרן״ בין המעצמות

העימות באוקראינה מצמצם את יכולתה של ישראל לתמרן בין המעצמות, וקרב הרגע בו היא תידרש להתייצב בצורה ברורה ומלאה במקומה הטבעי לצד ארה״ב. גמגום מתמשך בעניין זה יהיה לרועץ.

האתגרים המתמשכים בזירה הסורית ומאמצי איראן להתבסס בה צבאית, במקביל לקידום תוכנית הגרעין שלה, הם שעומדים מאחורי הצורך להמשיך בתיאום האסטרטגי עם רוסיה ובתיאום ביטחוני עם כוחות צבאהּ הסמוכים לגבולותינו. מכאן גם גובר הצורך להתנהל בתבונה מול הקרמלין, במיוחד בשעת משבר בינלאומי כה חריף, ולנסות לשמר נכס אסטרטגי זה שהושג בעמל רב. אפשר להניח שההתנהלות הזהירה, העברת המסרים בין פוטין לזלנסקי ודיפלומטית הדילוגים של ראש הממשלה נפתלי בנט[38] סייעו לשמר, לפחות עד כה, את התיאום האסטרטגי בין ישראל לרוסיה ואת חופש הפעולה האופרטיבי הנחוץ לצה״ל. קשה להפריז בחשיבות הדבר.

התייצבות ברורה יותר לצד ארה״ב סביב המשבר באוקראינה עלולה לשלול מישראל, בניגוד לטובתה, את היתרונות של מערכת ההבנות עם מוסקבה, בעיקר בתחום חופש הפעולה האופרטיבי. עד כה, הבנות אלו אפשרו לישראל להפיק תועלת מהנוכחות הרוסית בסוריה מאז 2015[39] כגורם מייצב וכתובת אפקטיבית לתיאום אסטרטגי וביטחוני - במיוחד על רקע מה שהיה נראה אז כמו קריסת המדינה הסורית בגלל מלחמת האזרחים, התפשטות דאע״ש והשימוש בנשק כימי על ידי אסד נגד בני עמו.

למרות הקשיים הרבים שהערימה בהמשך הדרך, לפחות בראשיתה, מוסקבה סייעה ביצירת המסגרת המדינית שאפשרה את פירוק הנשק הכימי של אסד,[40] והיתה לבת שיח מול ישראל לתיאום ומניעת חיכוך בין צה״ל לצבא רוסיה הפועל בסוריה - עניין הכרחי להבטחת האינטרסים הביטחוניים של ישראל בזירה בלתי יציבה זאת.[41] בנוסף, רוסיה - והנשיא פוטין אישית - סייעו במשימה הומניטרית רגישה ומורכבת של איתור וחילוץ גופותיהם של נעדרי צה״ל מקרב סולטן יעקוב, נושא המצוי בלב הקונצנזוס הישראלי.[42] חרף המתחים המובנים, ישראל ידעה לנווט את דרכה בהצלחה לא מבוטלת ולהבטיח את האינטרסים שלה בתנאים מורכבים מאוד.[43]

אפילו בתחשיב תועלתני קר, לישראל לא יכולה להיות התלבטות אסטרטגית של ממש בכל הנוגע לבחירת ״הצד״ אליו היא משתייכת

נוכח הדברים, על ישראל לנקוט בפעולות אשר, מצד אחד, ישקפו התייצבות לצד ארה״ב בכל הקשור למשבר באוקראינה; ובמקביל, לשמר ככל הניתן את היחסים והקשר עם רוסיה והנהגתה, תוך תיאום הדוק עם וושינגטון. בכל מקרה, נדרשת הגברה והרחבה של פעולות ישראליות לגביהן לא תוכל להיות כלל מחלוקת, כגון סיוע הומניטארי לפליטים, סיוע רפואי וסיוע בשיקום האזרחי של התשתיות ונזקי המלחמה. על הדבר להתבצע בחשיפה פומבית גבוהה, אשר תשקף לקהילה הבינלאומית ולעם האוקראיני את הושטת היד הישראלית וימקמו את ישראל לצד ידידותיה הטבעיות.

הדרך הלאה

הניתוח עד כה מעלה שהמלחמה באוקראינה לא רק מצמצמת את יכולתה של ישראל ״ללכת בין הטיפות״, אלא גם מחדדת מאוד את הפרדוקס הנוקב הרובץ לפתחם של מקבלי ההחלטות בירושלים. מצד אחד, דימוי העוצמה של ארה״ב במגמת שחיקה ומידת הקשב והעניין של וושינגטון למזרח התיכון בירידה. מצד שני, לישראל אין אלטרנטיבה ממשית לכוח מעצמתי אחר להישען עליו - לא מבחינה צבאית, לא מדינית, וודאי שלא מבחינת המטען הערכי המשותף, כשם שיש לישראל עם ארה״ב.

כיצד ניתן לפתור את הפרדוקס הזה? ישראל צריכה להיערך כבר עתה לקדם את פניו של הסדר העולמי החדש המתהווה, המצב החדש בביטחון הבינלאומי והביטחון האזורי המשתנה. הנחת העבודה שלה צריכה להיות שארה״ב היא עדיין השותף האסטרטגי המרכזי שלה - אך זהו שותף מאותגר, אשר ספק אם יוכל לעמוד בכל התחייבויותיו ביום פקודה. המשענת האמריקאית היא אמנם אבן הראשה, אך לא עליה לבדה יעמוד הבית.

לכן, לצד טיפוח הקשר המיוחד עם ארה״ב, ישראל צריכה לחזק את שיתופי הפעולה עם שחקני מפתח נוספים באירופה, באסיה ובמזרח התיכון. בהיבט הכלכלי, קשרי המסחר והביטחון עם מדינות המפרץ פותחים עבור ישראל דלת גם לשותפויות והזדמנויות חדשות באסיה. הרחבת הייצוא, הייבוא ושיתופי פעולה טכנולוגיים עם שווקים גדולים כשל יפן והודו, יאפשרו לישראל להיערך בצורה טובה יותר לקראת התחרות הגוברת בין המעצמות ולפתח ״כרית אוויר״ ובולמי זעזועים בפני טלטלות העידן החדש.

אולם מעבר לעניין הכלכלי, ניצב המעצב האסטרטגי המרכזי: איראן. סביר להניח שהמדינות הסוניות השותפות להסכמי אברהם, אשר הגבירו רשמית ובגלוי את שיתוף הפעולה הביטחוני עם ישראל,[50] יישאו פניהן אל ירושלים בציפייה שזאת תוביל את ההתמודדות מול האיום האיראני המשותף. השילוב בין התגבשותו המואצת של הציר בין ישראל לאיחוד האמירויות, בחריין, מצרים, ירדן ומרוקו, לבין שאר המגמות שנותחו בתמצית במאמר זה, מחדד את הצורך לקיים דיון עדכני ומעמיק בניסוח היציבה האסטרטגית (strategic posture) של מדינת ישראל. זאת, לנוכח תהליכי השינוי והלקחים (שטרם סוכמו) מהעימות באוקראינה בכל הנוגע לתפיסות ההפעלה בתחום המדיני והצבאי ולתפקיד הכוח הצבאי הקונבנציונלי ביחסי הרתעה בין מדינות (סוגייה כבדת משקל החורגת מגבולות מאמר זה).

באופן רחב יותר, המלחמה באוקראינה מחייבת התארגנות חדשה ודחופה של המערכת הישראלית. הטלטלה בסדר העולמי מציבה את ישראל בעין הסערה, עם צרכים חדשים ואינטרסים מדיניים, כלכליים וביטחוניים במרחבים גיאוגרפיים חדשים, במעגלים קרובים ורחוקים, וזירות פעולה חדשות בתחום הצבאי והמדיני. חוסר הוודאות המובנה המאפיין את התקופה מקשה על הניווט והתכנון, אך זוהי שעה לנקיטת גישה פרואקטיבית להרחבה וחיזוק של מסגרות מדיניות וקואליציות חדשות ובניין כוח מתאים בכל מרכיבי העוצמה הלאומית. ישראל חייבת להבטיח את יתרונה היחסי וחופש פעולה גמיש - מדינית, כלכלית וצבאית - בפתחו של עידן חדש בתחרות האסטרטגית בין המעצמות.

# data[].attributes.attachment_link.title
המלחמה באוקראינה ותום עידן האשליות: ישראל בצומת החלטה

# data[].attributes.attachment_link.description
עם התערערות היציבות והביטחון הבינלאומי ובפתחו של עידן חדש בסדר העולמי, מצטמצמת יכולתה של ישראל ״ללכת בין הטיפות״ ביחסיה עם המעצמות. במציאות שכזאת, ישראל נדרשת להיערכות חדשה: התייצבות לצד ארה״ב אך הקטנת התלות בה, וחיזוק שיתופי הפעולה עם שחקני מפתח באירופה, באסיה ובמזרח התיכון

# data[].attributes.headline
אוקראינה - מפגש למידה קתדרה

# data[].attributes.subject
אוקראינה - מפגש למידה קתדרה

# data[].attributes.attachment_link.title
מפגש למידה 'קתדרה' - אוקראינה 14.3.22

# data[].attributes.attachment_caption
המשבר באוקראינה - על רגל אחת 2021 - 2022

# data[].attributes.headline
המשבר באוקראינה על רגל אחת

# data[].attributes.subject
המשבר באוקראינה על רגל אחת

# data[].attributes.attachment_link.title
אוקראינה משהו על המשבר חורף 2021 - 2022

# data[].attributes.headline
גנרל חורף מחפש כיוון

# data[].attributes.subject
גנרל חורף מחפש כיוון

# data[].attributes.body
https://www.maarachot.idf.il/2022/%D7%9E%D7%90%D7%9E%D7%A8%D7%99%D7%9D/%D7%92%D7%A0%D7%A8%D7%9C-%D7%97%D7%95%D7%A8%D7%A3-%D7%9E%D7%97%D7%A4%D7%A9-%D7%9B%D7%99%D7%95%D7%95%D7%9F/

# data[].attributes.headline
Rand - The Value of Institutional Capacity Building Through Professional Military Education

# data[].attributes.subject
Rand - The Value of Institutional Capacity Building Through Professional Military Education

# data[].attributes.body
https://www.rand.org/blog/2022/04/the-value-of-institutional-capacity-building-through.html

# data[].attributes.attachment_link.title
The Value of Institutional Capacity Building Through Professional Military Education

# data[].attributes.attachment_link.description
Security cooperation rarely makes headlines. But it enhances the security of the United States and its allies and partners in an effective and cost-effective way, and may deserve more attention and support.

# data[].attributes.body
https://maphub.net/Cen4infoRes/russian-ukraine-monitor

# data[].attributes.attachment_link.title
Eyes on Russia: The Russia-Ukraine Monitor Map by Cen4infoRes · MapHub

# data[].attributes.attachment_link.description
The Russia-Ukraine Monitor Map has moved, and has been updated. It is now the ‘Eyes on Russia Map’. Visit the new map on https://eyesonrussia.org/ To find out more about the map, and its role in documenting what has been happening on the ground in Ukraine, please visit https://www.youtube.com/watch…

# data[].attributes.headline
INSS - מלחמת רוסיה אוקראינה – לאן ממשיכים מכאן?

# data[].attributes.subject
INSS - מלחמת רוסיה אוקראינה – לאן ממשיכים מכאן?

# data[].attributes.body
https://www.inss.org.il/he/publication/russia-ukraine-next-steps/

# data[].attributes.body
https://www.nytimes.com/2021/12/26/world/europe/ukraine-russia-civilian-training.html?unlocked_article_code=AAAAAAAAAAAAAAAACEIPuonUktbfqohlSlUZBSbKWsIjolqLmOLI2LF7m3zkJSmTRHNY0v8OAoHF8EbTZK5ibt12wy6SRdlANrBpROB3yqUXGX1RfDSSg8nOnoUZcWJyoJivX2gy0tWTAb1oqWa6MSzkcO51geDi4xnDOmPoD7ja0Xx3JVllpJM0Jlu6yDdfkPe-Z-1229R03vkmAZBoF3xXNGTR4a6eW1gpM86Gbxrf9gE2R-pdPDnZltOf4L8AGx5AXROEFDgspDZht64PfY8fL639LBU_ecLhgLV3Cm1gKY-hApZZVJEKT7A4HveRp0Nguho-zTr6&referringSource=articleShare

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Eastern European nations have drawn a lesson from America's wars of the last decades: Insurgency works. Ukraine's training of volunteers has become a factor in the standoff with Russia.

Civilian trainees practicing first aid during a mock military exercise near Kyiv, Ukraine, in December. Credit... Oksana Parafeniuk for The New York Times

There is no indication that President Vladimir V. Putin of Russia has made up his mind whether to launch an attack. But if one should come, even Ukraine's own generals say their regular military stands little chance in a full-fledged invasion.

Nearly every weekend in Estonia, for example, the Defense League, a self-defense organization, holds exercises in the forests for volunteers, right down to making improvised explosive devices, or I.E.D.s, the weapon that plagued the United States military in Iraq and Afghanistan.

Civilian defense is not unfamiliar in Ukraine; volunteer brigades formed the backbone of the country's force in the east in 2014, the first year of the war against Russian separatists, when the Ukrainian military was in shambles.

This effort is now being formalized into units of the newly formed Territorial Defense Forces, a part of the military. Last year, the Ukrainian Army began weekend training for civilian volunteers in these units.

The government runs, and pays for, some of the training sessions through the Territorial Defense Forces. Private paramilitary groups like the Ukrainian Legion run other sessions, for which their members pay all the costs. The legion conducted the program in the forest outside Kyiv this month.

The goal is not to achieve victory against the weight of the Russian military, which would be virtually impossible for Ukraine anyway. Rather it is to create the threat of disruption and resistance to an occupying force that would serve as a deterrent to an invasion.

Gen. Anatoliy Barhylevych, deputy commander of Ukraine's ground forces, has said that the country aims to turn out about 100,000 volunteers in the event of conflict. But a spokesman for the Ukrainian Defense Forces said he could not disclose how many people had formally enlisted in the training programs.

Opinion surveys suggest some support for the effort. A poll this fall, for example, showed 24 percent of Ukrainians saying they would resist "with a weapon in hand" if Russia invaded. Among men, 39 percent said they would resist with weapons. Ukrainians have taken to posting selfies on social media holding rifles.

Ukrainian commanders say that half a million Ukrainians have military experience, and that they hope many would join a fight, including those belonging to private groups like the Ukrainian Legion.

Mr. Hiraldo-Ramires demonstrated how to install and arm the detonator, using a model of a mine. This requires removing a metal safety ribbon and pushing a button that when depressed makes a startling snapping noise, indicating the mine is armed. After you do that, he said, you should "move back to a safe distance."

Ihor Gribenoshko, 56, an advertising executive at a pharmaceutical company, took notes. "The more coffins we send back, the more the Russian people will start thinking twice," he said.

The Ukrainian Legion does not distribute weapons, and instead encourages members to train with their own rifles. It also does not explain how the explosives would wind up in civilian hands. But members said they keep rucksacks in their homes packed with walkie-talkies, medical kits, sleeping bags and warm clothes - ready at a moment's notice.

Ihor Gribenoshko, 56, an advertising executive. Credit... Oksana Parafeniuk for The New York Times

Marta Yuzkiv, 51, a doctor in clinical research. Credit... Oksana Parafeniuk for The New York Times

Critics point to perils in the plan for civilian defense. One concern is that domestic political divisions could spark violence from armed militias. Some scenarios envision Moscow seizing on this vulnerability, turning nationalist militias into a destabilizing threat to the government.

In an invasion, these groups could "quickly turn into a decentralized insurgency in many parts of the country" a study of scenarios for war between Ukraine and Russia by the Institute for the Study of War in Washington noted.

Others worry that the effort encourages private gun ownership, which carries risks in crime, suicide and domestic violence. Ukrainian law requires a psychological examination to obtain a gun license. In a country of about 40 million, 1.3 million Ukrainians own licensed civilian firearms, according to the Interior Ministry.

The next day, out in the pine forest, Ms. Biloshitska - who studied to be a teacher but is now working as a waitress - examined the man playing the role of a casualty as she trained to provide first aid. It did not look good. Small strips of red duct tape indicated multiple wounds. Pressure was applied. Gauze came out. A mock radio call took place.

# data[].attributes.attachment_link.title
Training Civilians, Ukraine Nurtures a Resistance in Waiting

# data[].attributes.attachment_link.description
Eastern European nations have drawn a lesson from America's wars of the last decades: Insurgency works. Ukraine's training of volunteers has become a factor in the standoff with Russia. There is no indication that President Vladimir V. Putin of Russia has made up his mind whether to launch an attack.

# data[].attributes.headline
A potential Russian invasion in Ukraine, Taiwan's new defense strategy, climate migration, and how Americans feel about vaccine globalism

# data[].attributes.subject
A potential Russian invasion in Ukraine, Taiwan's new defense strategy, climate migration, and how Americans feel about vaccine globalism

# data[].attributes.body
https://open.spotify.com/episode/2fCb3FV4eE6KLiUEPUuXeD?si=48c0c029503b44d3

# data[].attributes.attachment_link.title
A potential Russian invasion in Ukraine, Taiwan's new defense strategy, climate migration, and how Americans feel about 'vaccine globalism.'

# data[].attributes.headline
The U.S.-Russia stalemate, with Mary Elise Sarotte

# data[].attributes.subject
The U.S.-Russia stalemate, with Mary Elise Sarotte

# data[].attributes.body
https://open.spotify.com/episode/4ohwelc4EL6QFQVWWOKffP?si=00a8e049d9a042e9

# data[].attributes.attachment_link.title
The U.S.-Russia Stalemate, With Mary Elise Sarotte

# data[].attributes.attachment_link.description
Listen to this episode from The President's Inbox on Spotify. Mary Elise Sarotte, Marie-Josée and Henry R. Kravis distinguished professor of historical studies at Johns Hopkins University School of Advanced International Studies, sits down with James M. Lindsay to discuss what the United States got right, and wrong, in its relations with Russia after the collapse of the Soviet Union.

# data[].attributes.headline
שיחה עם יעקב (יאשה) קדמי: להבין את רוסיה ואת הכוח שלנו

# data[].attributes.subject
שיחה עם יעקב (יאשה) קדמי: להבין את רוסיה ואת הכוח שלנו

# data[].attributes.body
https://open.spotify.com/episode/0GlSaGc4Xzn4uvD5we3BWG?si=5d4187b73f7d40a9

# data[].attributes.attachment_link.title
יעקב קדמי: להבין את רוסיה - ואת הכוח שלנו | #24

# data[].attributes.attachment_link.description
Listen to this episode from האמת היא | עפר שלח on Spotify. בישראל יש הרבה יותר אנשים שגדלו על רוסית מאשר על אנגלית, אבל תהום חוסר ידע על רוסיה מול הערצה לארה"ב. ובזמן שלנו נוח להמשיך להגדיר את עצמנו כמדינה קטנה מוקפת אויבים, במוסקבה רואים בנו מעצמה אזורית.

# data[].attributes.body
https://open.spotify.com/episode/0glpAeV5KonJwdrfWroYWs?si=7c4f3b7962224f95

# data[].attributes.attachment_link.description
Listen to this episode from The Intelligence from The Economist on Spotify. As border tensions continue to build, our Russia editor looks back to the fall of the Soviet Union to explain why Russia has never accepted Ukraine's independence.

# data[].attributes.headline
רוסיה, המערב והעימות הבא: אוקראינה, הגרעין האיראני ויחסי רוסיה-ישראל

# data[].attributes.subject
רוסיה, המערב והעימות הבא: אוקראינה, הגרעין האיראני ויחסי רוסיה-ישראל

# data[].attributes.body
https://open.spotify.com/episode/0pGFGENUegT5zTAjoGwPC5?si=dbdb537f08974cdd

# data[].attributes.attachment_link.title
רוסיה, המערב והעימות הבא: אוקראינה, הגרעין האיראני ויחסי רוסיה-ישראל

# data[].attributes.attachment_link.description
חוקר המכון הבכיר ושגריר ישראל ברוסיה לשעבר, צבי מגן, מנתח את מורכבות המשבר המתפתח בגבול רוסיה-אוקראינה, כביטוי לעימות המתהווה בין רוסיה למדינות המערב בהובלת ארה״ב: מהם שורשי הסכסוך? מדוע רוסיה אינה ממהרת לממש את איומיה הצבאיים? ומה מבחינתה נועדה להשיג החרפת המשבר, ביחסיה הטעונים עם הממשל האמריקני בע…

# data[].attributes.body
https://open.spotify.com/episode/4MHTjrKPl8o6WKcljcMt4B?si=3b13b3dbe0cf47e9

# data[].attributes.attachment_link.description
Listen to this episode from The Daily on Spotify. The Russian military is on the move toward the border with Ukraine, with American intelligence suggesting that Moscow is preparing for an offensive involving some 175,000 troops.Could the moves herald a full-scale invasion? And if so, what is driving President Vladimir V.

# data[].attributes.headline
Will Russia launch a full military invasion of Ukraine?

# data[].attributes.subject
Will Russia launch a full military invasion of Ukraine?

# data[].attributes.body
https://open.spotify.com/episode/2BfkGr2l4UzSozXWdL0ecO?si=218c37d766564152

# data[].attributes.attachment_link.title
Will Russia launch a full military invasion of Ukraine?

# data[].attributes.attachment_link.description
Listen to this episode from The Current on Spotify. As Russian troops gather on Ukraine's borders, the outstanding question is whether Russian President Putin is prepared to bear the domestic and international costs of a full-scale invasion or if he'll stop at pressuring NATO and the West for political concessions.

# data[].attributes.headline
מה פוטין באמת רוצה מאוקראינה?

# data[].attributes.subject
מה פוטין באמת רוצה מאוקראינה?

# data[].attributes.body
https://open.spotify.com/episode/3pPNY6qCu5fBftkg4K92cE?si=644416d25e774de0

# data[].attributes.attachment_link.title
מה פוטין רוצה מאוקראינה?

# data[].attributes.attachment_link.description
Listen to this episode from אחד ביום on Spotify. כשפורסמו הידיעות על הצבת הכוחות הרוסיים בגבול שבין רוסיה לאוקראינה, העולם נכנס לפאניקה - בארה"ב כבר דיווחו שפוטין מתכנן את המלחמה הבאה, באירופה עוקבים בדאגה אחרי המתרחש. אבל עד כמה רחוק פוטין באמת מוכן ללכת, ומה הוא מנסה להשיג?

# data[].attributes.headline
סקירה המלחמה באוקראינה - ביה"ס למלחמה

# data[].attributes.subject
סקירה המלחמה באוקראינה - ביה"ס למלחמה

# data[].attributes.body
https://tikshuv.sharepoint.com/:p:/s/war-in-ukraine/EZnR-CcCtdhJnAcLv0gyOdcBMUuDe1xAbmiAt3mB4j-Wvg?e=urkR3a

# data[].attributes.headline
INSS - המתח בין רוסיה לאוקראינה - תא"ל אודי דקל בשיחה עם צבי מגן שגרירי ישראל ברוסיה לשעבר

# data[].attributes.subject
INSS - המתח בין רוסיה לאוקראינה - תא"ל אודי דקל בשיחה עם צבי מגן שגרירי ישראל ברוסיה לשעבר

# data[].attributes.body
https://www.youtube.com/watch?v=DV_aufwo_zk

# data[].attributes.attachment_link.title
המתח בין רוסיה לאוקראינה - תא"ל אודי דקל בשיחה עם צבי מגן שגרירי ישראל ברוסיה לשעבר

# data[].attributes.headline
Ukraine crisis: how Putin feeds off anger over Nato’s eastward expansion

# data[].attributes.subject
Ukraine crisis: how Putin feeds off anger over Nato’s eastward expansion

# data[].attributes.body
https://www.theguardian.com/world/2021/dec/27/ukraine-crisis-how-putin-feeds-off-anger-over-nato-eastward-expansion

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
t is more than 13 years since Nato's Bucharest summit, the meeting that agreed that the western alliance wanted the former Soviet states of Ukraine and Georgia to become members. But in many respects the legacy of that April 2008 meeting - the last attended by Vladimir Putin - hangs over the Ukraine crisis today.

George W Bush arrived in an expansionist, post-cold war mindset pushing for Ukraine and Georgia to be given a roadmap to Nato membership. Granting them a so-called membership action plan would allow the two countries to follow a string of former eastern bloc states that had been allowed to join since 1999.

Putin, however, addressed the assembled leaders at the start of the meeting, describing such a move as a "direct threat" to Russian security. "I remember him clearly saying to Angela Merkel and Bush: 'For me Ukraine is not a real country'," said Jamie Shea, who spent 38 years inside Nato.

Putin's language helped produce a partial retreat - and a problematic compromise.

"There was furious haggling with Merkel and Nicolas Sarkozy [the then French president] and the result was that Ukraine would be offered membership in the future, but there would be no membership action plan, no firm date to join Nato," Shea said.

As a result the issue was allowed to linger, with Nato and its members not fully committed to Ukraine. "I was actually present," said Jens Stoltenberg, Nato's secretary general, at a press appearance with Ukraine's president, Volodymyr Zelenskiy, last week. "We stand by that decision."

But the half-promise remains an open sore to Russia's long-serving leader, obsessed by the two nations' long, pre-1991 history as one country. "I am confident that true sovereignty of Ukraine is possible only in partnership with Russia," Putin wrote in a historical essay released by the Kremlin in July. "For we are one people."

During this winter's crisis Russia has massed an estimated 100,000 troops to the north, east and south of Ukraine, prompting fears among Nato allies of an invasion and a conflict "on a scale not seen since world war two", according to Britain's new head of the armed forces, Adm Sir Tony Radakin. But in the past week the attention-seeking Kremlin has pivoted to a series of diplomatic demands.

Russia presented a draft security treaty to the US before making it public. Its provisions say the US should prevent Ukraine and Georgia and other former Soviet states from joining Nato. It also insists the US should not establish military bases or even engage in "bilateral military cooperation" with Ukraine or any other non-Nato, former Soviet state - an attempt to carve out a clearly defined Russian sphere of influence.

A Russian soldier takes part in drills in the Rostov region near its border with Ukraine. Photograph: AP

Such an idea is clearly controversial, particularly in eastern Europe, where memories of communist domination linger. "Russia's proposed two draft treaties on 17 December outline the establishment of a two-tier Europe - one with the right to defend itself from Russian encroachment while the other must accept Russian supremacy as a new geopolitical reality," wrote Orysia Lutsevych, an analyst with the Chatham House thinktank, in a recent paper.

Other experts argue that Nato has become overconfident. Joshua Shifrinson, an associate professor of international relations at Boston University, said the US and the west "in the grand sweep of post-cold war relationships have become less sensitive to Russian concerns", losing sight of the idea that the Kremlin too has vital interests.

He added: "Russia does not want other political groupings present near their homeland. That's not a hard thing to understand. Imagine if China were to form an alliance with Canada. Powerful states don't want other powers forming alliances near their borders."

Shifrinson, a historian, said that at the end of the cold war, US and German strategists had given "very clear signals" that Nato would not expand farther eastward if Germany were allowed to reunite. But this sphere of influence commitment was quickly dropped in the 1990s and early part of the 2000s as Russia struggled as an independent country and a string of eastern bloc countries joined Nato and the EU.

Critics of this thinking argue that if anything, Nato's recent support for Ukraine has been too slight. "It's a lack of resolute action in the past that has taught Russia that it [can] upscale and descale a crisis whenever they want it," said William Alberque, an American former Nato official and now the director of the International Institute for Strategic Studies thinktank. "Russia has all the momentum in the current crisis," he added, as the US and Nato have agreed to hold talks with Kremlin diplomats in the new year.

Ukraine has already had to endure the war of 2014, when Russia seized Crimea and helped create a crisis leading to separatists holding the eastern Donbas region, where an unresolved, low-intensity conflict has claimed the lives of an estimated 14,000. Nato allies have responded with a steady but modest level of military support since 2014.

Ukrainian soldiers launch a US-supplied Javelin missile during military exercises in the Donetsk region. Photograph: AP

A hundred or so US military trainers are based in the west of the country, a long way from the frontline. Washington has provided $2.5bn in military aid, including Javelin anti-tank missiles, since Russia's seizure of Crimea, part of a gradual strategy to modernise Kyiv's forces and officially a precursor to Ukraine being given a path to Nato membership.

More irritating to the Kremlin has been Kyiv's purchase of at least six TB2 drones from Turkey, whose effectiveness against Russian-made armour was demonstrated in last year's short Nagorno-Karabakh war when used by Azerbaijan against Armenia. Deploying the drones, Putin told his Turkish counterpart, Recep Tayyip Erdoğan, in an early December phone call, was "provocative".

Nato repeatedly stresses it represents no military threat to Russia. Earlier this month, for example, the UK defence secretary, Ben Wallace, said it was "highly unlikely" that western troops would be sent to defend Ukraine if attacked.

But Shifrinson said that even if the west believed it was treading mildly, it had to better understand how its actions were perceived. "Moscow understands that Ukraine is not being armed to the teeth or anchored in the west tomorrow, but at the same time it is asking where Ukraine will go in the future."

# data[].attributes.attachment_link.title
Ukraine crisis: how Putin feeds off anger over Nato's eastward expansion

# data[].attributes.attachment_link.description
t is more than 13 years since Nato's Bucharest summit, the meeting that agreed that the western alliance wanted the former Soviet states of Ukraine and Georgia to become members. But in many respects the legacy of that April 2008 meeting - the last attended by Vladimir Putin - hangs over the Ukraine crisis today.

# data[].attributes.headline
מה קרה לצבא הרוסי

# data[].attributes.subject
מה קרה לצבא הרוסי

# data[].attributes.attachment_link.title
מה קרה לצבא הרוסי

# data[].attributes.headline
הקרב על אנטונוב – החמצה אופרטיבית שהפכה לכישלון אסטרטגי

# data[].attributes.subject
הקרב על אנטונוב – החמצה אופרטיבית שהפכה לכישלון אסטרטגי

# data[].attributes.body
https://www.maarachot.idf.il/2022/%D7%9E%D7%90%D7%9E%D7%A8%D7%99%D7%9D/%D7%94%D7%A7%D7%A8%D7%91-%D7%A2%D7%9C-%D7%90%D7%A0%D7%98%D7%95%D7%A0%D7%95%D7%91-%D7%94%D7%97%D7%9E%D7%A6%D7%94-%D7%90%D7%95%D7%A4%D7%A8%D7%98%D7%99%D7%91%D7%99%D7%AA-%D7%A9%D7%94%D7%A4%D7%9B%D7%94-%D7%9C%D7%9B%D7%99%D7%A9%D7%9C%D7%95%D7%9F-%D7%90%D7%A1%D7%98%D7%A8%D7%98%D7%92%D7%99/

# data[].attributes.headline
אזרחים אוקראינים במלחמה הטוטלית "22"

# data[].attributes.subject
אזרחים אוקראינים במלחמה הטוטלית "22"

# data[].attributes.body
https://www.maarachot.idf.il/2022/%D7%9E%D7%90%D7%9E%D7%A8%D7%99%D7%9D/%D7%90%D7%96%D7%A8%D7%97%D7%99%D7%9D-%D7%90%D7%95%D7%A7%D7%A8%D7%90%D7%99%D7%A0%D7%99%D7%9D-%D7%91%D7%9E%D7%9C%D7%97%D7%9E%D7%94-%D7%94%D7%98%D7%95%D7%98%D7%9C%D7%99%D7%AA-22/

# data[].attributes.attachment_link.title
אזרחים אוקראינים במלחמה טוטלית

# data[].attributes.headline
שבועיים לפלישה – מחשבות על המלחמה באוקראינה

# data[].attributes.subject
שבועיים לפלישה – מחשבות על המלחמה באוקראינה

# data[].attributes.body
https://www.maarachot.idf.il/2022/%D7%9E%D7%90%D7%9E%D7%A8%D7%99%D7%9D/%D7%A9%D7%91%D7%95%D7%A2%D7%99%D7%99%D7%9D-%D7%9C%D7%A4%D7%9C%D7%99%D7%A9%D7%94-%D7%9E%D7%97%D7%A9%D7%91%D7%95%D7%AA-%D7%A2%D7%9C-%D7%94%D7%9E%D7%9C%D7%97%D7%9E%D7%94-%D7%91%D7%90%D7%95%D7%A7%D7%A8%D7%90%D7%99%D7%A0%D7%94/

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
ב־24 בפברואר 2022 פרצה מלחמה באוקראינה, כאשר כוחות מצבא רוסיה פלשו לשטחה במספר צירים למזרח המדינה במקביל למערכה באש שבה נתקפו יעדים בכל רחבי אוקראינה. פתיחת המלחמה מהצד הרוסי דמתה לדעת חלק מהחוקרים לתפיסת "הלם ומורא" 1 בה נקטו כוחות הקואליציה ובראשם ארצות־הברית במלחמת המפרץ השנייה (2003). עם זאת, נראה כי אין הרבה דמיון בין התפיסה ואופן יישומה ב־2003 לאופן שבו פעל צבא רוסיה בפתיחת המלחמה באוקראינה, מלבד העובדה שהמערכה באש להשמדת נכסים חיוניים בכל רחבי אוקראינה נעשתה במקביל לתחילת התמרון.

המקורות ללימוד מהלכי הלחימה של שני הצדדים לא אמינים במידה המאפשרת למידה משמעותית, רובם מושפעים מהאופן שבו שני הצדדים רוצים להציג את הלחימה ומאקראיות רבה שמקורה בפרסומים של אנשים פרטיים המעורבים בלחימה או הנמצאים באזורי הקרבות. ארגוני המודיעין השונים העוקבים אחר מהלכי הלחימה ניזונים גם הם ממקורות אלה, נוסף על מאמצי האיסוף החשאי שהם מפעילים (במידה שהם מפעילים) אך מידע זה לא זמין לחוקר שאינו נמנה עמם. עם זאת, יש ארגוני מודיעין דוגמת המודיעין הבריטי המפרסמים באתר הרשמי באינטרנט וברשתות החברתיות עדכונים על תמונת המצב בלחימה. לכן, נכון לסייג את המסקנות הנלמדות בשעת מלחמה זו, לא רק כפי שנכון לעשות במהלך כל מלחמה שהייתה בעבר, אלא, בעיקר בעת הזו, שבה יש נטייה מוגזמת להישען על פרסומים של סרטונים ותמונות שכביכול מציגים את המתרחש במלחמה.

במאמר זה אציג מחשבות ראשוניות בנושאים שונים הקשורים במלחמה המתרחשת, ומסקנות מסוימות בנוגע לאופייה של המלחמה במאה ה־21. ניתן להפיק משמעויות מהלחימה באוקראינה לצה"ל ולצבאות מערביים בכלל, אך כאמור הן ראשוניות בלבד וללא מחקר מעמיק כמתבקש. אחת הטענות המרכזיות שלי היא שצבא רוסיה אינו כושל כפי שהדבר מצטייר בתקשורת, וייתכן שהישגיו המוגבלים באופן יחסי למצופה במערב, הפער בין הפעלת כוחות היבשה בפועל לתפיסת ולתורת הלחימה המוכרים והעובדה שלא ניסו לכבוש ערים אוקראיניות, מבטאים הפעלה מותאמת ליעדים מערכתיים ואסטרטגיים שהציב הממשל הרוסי למלחמה.

כאמור, יש קושי למדוד את אפקטיביות כוחות צבא רוסיה בהשוואה לתפיסה ולתו"ל המוכרים מאחר שנראה שמדיניות הפעלת הכוח שונה מהמוכר בתפיסה ובתו"ל והיא מותאמת, ככל הנראה, ליעדים מערכתיים ואסטרטגיים. צורת הפעלת הכוחות הותאמה לגורמים שונים, בהם למדיניות אסטרטגית-מערכתית של הממשל הרוסי ובראשו פוטין, לאילוצים אובייקטיביים הקשורים למאפייני מרחב הפעולה ולניסיון הרוסי (ככל הנראה) להימנע מפגיעה באופן משמעותי בעם האוקראיני, כדי שלא יהפוך לאויב שקשה יהיה לרצותו מיד אחרי סיום המלחמה. מכאן, שאין לראות בצורת הפעולה בלחימה באוקראינה ניסיון ליישום התפיסה והתו"ל הרוסי. לכן, לדעתי יש להתייחס בזהירות רבה לפרשנויות השונות במדיה ובמוסדות מחקר בעולם, שקבעו, חלקם חד־משמעית, שהרוסים כשלו ביישום התפיסה והתו"ל שלהם.

תפיסות ותו"ל רוסי

התפיסה הרוסית להפעלת עוצמה צבאית 2 כפי שהתפתחה בעשור האחרון, הביאה לשינויים בארגון הצבא ובשיטות הפעולה שלו. השינויים כללו ארגון של יחידות בדרג הגדוד לקרב משולב, והגברת עצמאות הפעלת האש כבר בדרג זה. משינויים אלה נוצר ה־BTG (Battalion Tactical Group). שינויים נוספים נעשו בדרגים גבוהים יותר, ועיקרם הסדרת הפו"ש על יחידות האש והכפפתן, לפחות משימתית, לדרגים נמוכים - תוך כוונה למצות את הפעלת האש בצורה מיטבית לעבר יעדים שיש להכניע. רק כאשר אלה ממשיכים להילחם, יידרשו הכוחות המתמרנים להיכנס לתוך השטח ולהכריעם.

שינוי מהותי נוסף הגדיל את מקומן של הפעולות "הרכות" שיש לנקוט בלחימה, כמו ל"א, סייבר ותודעה. נוסף על אלה הוטמעה בתפיסה "הלוחמה ההיברידית" שבה ננקטות פעולות מסוגים שונים, בממדים שונים ובצורה מסונכרנת כלפי האויב, כאשר משתנה המקום שניתן לכל אחת משיטות הפעולה בהתאם לאילוצים שונים ולהתנהגות האויב. במסגרת לוחמה זו מופעלים כוחות צבאיים שאינם "רגילים", כגון מיליציות מקומיות ויחידות של שכירי חרב דוגמת "קבוצת ואגנר" שהופעלו גם בלחימה בסוריה, 3 לצד הפעלת כוחות צבא וכלים אחרים (סייבר, תודעה וכדומה).

בשעה שניתן היה לראות את יישומה של התפיסה המתפתחת הזו בלחימה שבה הייתה מעורבת רוסיה באוקראינה בעבר, בסוריה ויש הגורסים שגם בלחימה בגיאורגיה (2008) הרי שבלחימה הנוכחית באוקראינה רוסיה מבטאת נסיגה מסוימת מתפיסת הלחימה הזו. הנסיגה מבוטאת, לכל הפחות, בכל הקשור להפעלת העוצמה הצבאית בכל הממדים ובעיקר בהפעלת כוחות היבשה, האש הרקטית והארטילרית וה־BTG, לרבות עוצמת אש התמ"ס המצויה בו. נראה שמושגים כגון "תמרון עמוק" 4 ושיטות לתמרון לפי דרגים שבהן הכוחות מבקיעים את מערך ההגנה של האויב באמצעות פעולה מדורגת שלאחריה דיוויזיות הדרג השני מנצלות הצלחה היכן שבוצעה הבקעה, ומתמרנות לעומק כפי שניסו לפעול הסורים במלחמת יום הכיפורים בחזית רמת הגולן, 5 לא מיושמים בלחימה באוקראינה, ולמעשה צבא רוסיה פיתח שיטות חדשות להפעלת הכוח ובתוך כך לתמרון.

הכיתור שכוחות רוסיה מבצעים סביב הערים האוקראיניות אינו הדוק. אחת הסיבות היא המחסור בסד"כ, שיכול לאפשר כיתור הרמטי של הערים המתפרסות על שטח נרחב. סיבה אחרת יכולה להיות היעדר רצון רוסי לכיתור מלא והדוק של הערים, אלא הטלת כיתור חלקי בלבד להקרנת עוצמה, איום בפועל על האויב בעיר, הפעלת אש מהשטחים השולטים לעבר יעדים בעיר - צבאיים ונכסי שלטון - ובסיס יציאה אפשרי לפשיטות ליעדים בפאתי העיר ובתוכה. הכיתור החלקי מאפשר לאזרחים להימלט מן העיר למקומות אחרים - דבר שמצייר את הצבא הרוסי כהומניטרי - ובמקביל מאפשר הכרזה על העיר כעל מרחב לחימה בהקשר לדיני המלחמה, כך שיוכל להפעיל אש רבה יותר לעבר העיר.

בימים הראשונים ללחימה נעשה השימוש ברקטות ובארטילריה במשורה, לפחות בעת שזו הופעלה לעבר השטחים הבנויים. אם בצ'צ'ניה ובגיאורגיה הופעלה אש ארטילרית ורקטות לעבר שטחים בנויים והסבה נזקים משמעותיים, הרי שבימים הראשונים במלחמה באוקראינה נמנעה רוסיה מהפעלה מסוג זה. עם זאת, לאחר מספר ימי לחימה היו מקרים שבהם הופעלה אש של ארטילריה ורקטות לעבר שטחים בנויים, בעיקר לעבר שכונות מסוימות או שטחי מסחר ותעשייה בערים ובעיירות, שככל הנראה היה ידוע שיש בהן ריכוזי לוחמים ומיעוט של אזרחים.

צירי תמרון וכיבוש השטח?

צבא רוסיה תמרן בשלושה צירים 6 עיקריים: האחד לעבר קייב, השני לעבר חארקוב והשלישי במרחב קרים. מעבר לצירי התמרון העיקריים הוא פעל גם במרחב דונבאס, כדי להשיג שליטה על מרחב שבו נמצאת אוכלוסייה אוהדת לרוסיה וכן כדי לרתק, ככל הנראה, חלק מהכוחות האוקראיניים בחזית המזרחית. התמרון של הכוחות הרוסיים בשלושת הצירים התבסס על נתיבים סלולים ברובם, ועל דרכי עפר כבושות, כדי לאפשר את תנועת הכוחות במהירות. התנועה שלא על־גבי צירים לא מתאפשרת במקומות רבים, בשל מאפייני הקרקע שחלקה בוצית או כזו המרובה בביצות, שאינן מאפשרות תנועת כלי רק"ם ורכב.

התנועה שהתבססה בעיקר על־גבי צירים חשפה את הכוחות הרוסיים למארבי נ"ט ולהתקפות מקומיות, שמנעו מהם להביא לידי ביטוי כוח חזק בחזית ההתקדמות. כמו כן, תנועת הכוחות התבצעה בטורים ארוכים שהשליטה בהם מורכבת, והמענה לאירועים מבצעיים במהלך התנועה מוגבל ביותר. התנועה של טורי הרק"ם הגבילה ככל הנראה גם את השילוב של כוחות לוגיסטיים בכוחות, ואלה הונעו בשלבים אוחרים לתנועת הכוחות הלוחמים, בשיירות לוגיסטיות שהיו יעד נוח להתקפות של הכוחות האוקראיניים.

הכוחות שהתקדמו בצירים לא כבשו את המרחבים שבהם עברו, כך שלמעשה השטחים המצויים בעורף הכוחות הרוסיים לא טוהרו מכוחות אוקראיניים. עם זאת, רוב הכוחות האוקראיניים הסדירים ככל הנראה התפנו מהשטחים המצויים בעורף הכוחות הרוסיים הקדמיים, אך בשטח נותרו כוחות אוקראיניים שפעלו בשיטות של גרילה ופגעו בכוחות הרוסיים שנעו בצירים, ובעיקר בכוחות הלוגיסטיקה שלהם. לכן, כאשר מתבוננים במפות שמפרסמים גורמים שונים יש להתייחס בהסתייגות רבה לסימון השטחים הללו ככבושים. אומנם הדומיננטיות בהם היא של צבא רוסיה, אך אין הם מטוהרים מאויב, לפחות לא בשלב הזה. אם יישארו כוחות רוסיה על אדמת אוקראינה, הם יידרשו לטהר את המרחבים הללו מכוחות גרילה כדי להגדיל את חופש הפעולה והביטחון של כוחותיהם.

עיירות וערים שבפאתיהן ואף בתוכן מצויים כוחות רוסיים לא טוהרו, והכוחות שוהים בהן בעיקר בפאתים ובנקודות מפתח ומאבטחים עצמם מפני התקפות של כוחות אוקראיניים סדירים וכאלה הפועלים כגרילה. הכיבוש המוחלט של שטחים בנויים, ובעיקר עיירות וערים גדולות כמו מריופול, חרסון, חארקוב וקייב, עשוי לארוך שבועות ואף חודשים ארוכים ולגבות קורבנות רבים מהצדדים. הרוסים, שמבינים היטב את המשמעות של לחימה בשטחים בנויים, לא מנסים לכבוש ולטהר את השטחים הבנויים, אלא תופסים עמדות שולטות עליהם בפאתים ובמידת הצורך בצירים מרכזיים בהם. במקרים שבהם ינסו כוחות צבא רוסיה לכבוש ולטהר מרחבים בתוך העיירות והערים, הרי שהם עשויים להיתקל בהתנגדות של כוחות קטנים רבים, שיפעלו נגדם מכל בית, מרתף וחלון בעודם מפעילים נשק קל, רימונים, בקבוקי תבערה ורקטות נגד רק"ם. במהלך ימי הלחימה הראשונים נראו עדויות להתארגנות של אזרחים כמיליציות חמושות להגנת הערים, באמצעות הכנת בקבוקי תבערה והקמת עמדות הגנה.

הלוגיסטיקה של צבא רוסיה מאורגנת בצורה המאפשרת עצמאות לכוחות הלוחמים בחזית, וכן באופן שמאפשר מילויים באספקה הנדרשת באמצעות שיירות המונעות לפנים, אל מרחב הלחימה, בדומה לאופן שבו מאורגנים הכוחות הלוגיסטיים בצבאות אחרים כדוגמת צה"ל. הלוגיסטיקה היא מאמץ תומך שיש לתכננו בדרך שיוכל לאפשר את קיום התוכנית המבצעית, ובעיקר את רציפות הלחימה והמשכיותה. הכוחות הלוגיסטיים וכלי הרכב שלהם אינם בעלי כשירות לשרוד במרחב שבו לחימה פעילה בעוצמה גבוהה, ולשם כך כאשר המצב מחייב מבחינת האיום על הכוחות הלוגיסטיים -מתארגנים כוחות לוחמים שתפקידם לאבטחם ולאפשר את הגעתם לכוחות הקדמיים, בדרך שיוכלו להעלות את כשירותם להמשך הלחימה.

על בסיס ניתוח ראשוני בלבד ניתן להסיק שהמאמץ הלוגיסטי ספג פגיעות לא מעטות מהכוחות האוקראיניים, ומכאן שתמיכתו את הכוחות הקדמיים לא הייתה שלמה. השיירות הלוגיסטיות שנעו בצירים שהלכו והתארכו בשלושת צירי התמרון העיקריים היו חשופות, כמו הכוחות המתמרנים, להתקפות של ירי טילי נ"ט מטווחים שונים, לירי מקלעים ונק"ל ולהסתערות של יחידות אוקראיניות לעברם. בכמה מקרים הופצו בערוצי התקשורת וברשתות החברתיות סרטונים שבהם נראו התקפות מן האוויר, בעיקר של כטמ"מים, שהביאו להשמדת כל השיירה או חלקה.

לאורך הצירים נראו כוחות רוסיים שנטשו את כלי הרק"ם שלהם, או שעמדו לצידם וטענו כי נגמר להם הדלק. כמובן שאפשר להסיק מכך שאכן נגמר לחלק מהכוחות הדלק ומכאן שהתכנון הלוגיסטי ופעולתו במהלך הלחימה לא היו טובים. עם זאת, ניתן גם להניח שלפחות חלק מהכוחות "התקועים" דאגו לרוקן את מכלי הדלק שלהם כדי להפסיק את הלחימה מסיבות שונות, עיקרן פחד והיעדר חוסן מספק להמשיך ולהילחם - תופעה מוכרת במלחמות.

במקרים שבהם תועדו שיירות לוגיסטיות של צבא רוסיה, נעו הכלים בצפיפות רבה והיו מטרות קלות לתקיפה. התנועה בשיירות, הן של כוחות לוחמים והן של כוחות לוגיסטיים, נדרשת להתבצע כאשר המרווחים בין כלי הרכב הם כאלה המותאמים לאופי הדרך מבחינת מהירות הנסיעה, לצורך למנוע נתקים בין הכלים, לאיומים הקיימים על הכוחות העוברים בציר וכמובן בהתאם לכשירות הנהגים לנסיעה ביום, בלילה ובמזג אוויר משתנה. התנועה הצפופה של השיירות הלוגיסטיות (ושל הכוחות הלוחמים) מאפשרת להסיק שכשירות הכוחות הלוגיסטיים לנוע בשיירה נמוכה, וכי חוסנם של מפעילי כלי הרכב ואולי גם של מפקדי השיירה אינו גבוה.

במהלך הלחימה ערכו הרוסים עצירות, יש שקראו להן "עצירות אופרטיביות". בעצירות אלה נערכו מבצעי אספקה לכוחות, והועלתה כשירותם מבחינת המלאים השונים הנדרשים להמשך לחימה. נראה כי עיקר האספקה של הכוחות הלוחמים נדחף עבורם לפנים ולא נעשה שימוש רב, ככל הנראה, בלוגיסטיקה מקומית מחשש שתיפגם על־ידי האוקראינים. עם זאת, נכון יהיה לחקור זאת עם סיום הלחימה, ולבחון באיזו אספקה מקומית נעשה שימוש ומה היו השיטות לביצועה (בדיקות איכות, מניעת הרעלה ועוד).

כל העם צבא - על תודעה וצבא העם

אזרחים ולוחמים אוקראינים פועלים ללא הרף ברשתות החברתיות, ומפרסמים תמונות וסרטונים של הישגים נגד הצבא הרוסי, ראיונות עם שבויים רוסים ותיעוד של פעולות הרסניות שעושים הרוסים נגד שטחים אזרחיים. ייתכן שיש הכוונה מדינתית לכך, אך אין עדויות שמצאתי לכך עד כה. הישג נוסף שהם מנסים לייצר הוא תחושת הצלחה בלחימה נגד הצבא הרוסי ובכך, אולי, לעודד תמיכה של מדינות המערב בהם ואף לנסות ולעורר שותפות פעילה בלחימה נגד רוסיה.

לנשיא אוקראינה, ולודימיר זלנסקי, מקום חשוב ביצירת התודעה הקשורה בהעלאת מורל הלוחמים בצבאו והאזרחים. הנשיא נותר, לפי הדיווחים השונים ועדותו הוא, בקייב, ושומר מגע עם התקשורת באופן תדיר. הוא מרבה לפרסם הצהרות לתקשורת, לעודד את העם והלוחמים, מעבר כמובן לפנייה למדינות המערב לתמיכה במדינתו נגד רוסיה. בימים הראשונים למלחמה נהג זלנסקי להסתובב ברחבי העיר, לפגוש באזרחים שנותרו בה ובכוחות הלוחמים. זאת כאשר הוא לבוש (חלקית) במדים, לעיתים חבוש בקסדה ובאפוד קרב. כרזה שעיצבו האוקראינים מסבירה את הכבוד וההערכה שהם נותנים לו, ומבטאת את מנהיגותו כפי שהיא נתפסת בימי המלחמה.

האוקראינים מאמצים גישות של התגייסות האזרחים ללחימה נגד אויב שפלש לארצם, כפי שעשו זאת עמים אחרים בהיסטוריה. בעניין הזה נכון יהיה לחזור למאמרו של ישראל בר בכתב העת מערכות, המהווה הערות לחיבוריו הצבאיים של תום ווינטרינגהאם, ובו אימץ את לקחיו של האחרון מהלחימה בספרד ואף גיבה אותם בלקחי הלחימה בספטמבר 1939 בפולין. 7 לקחיו של ווינטרינגהאם, שהתנדב למלחמת האזרחים בספרד ללחימה נגד הכוחות הגרמנים שהגיעו לסייע ללאומנים שלחמו ברפובליקנים (סוציאל־דמוקרטים, ליברלים וקבוצות נוספות), היו שכדי להתמודד באופן יעיל עם הבליצקריג הגרמני יש לגייס את האזרחים ל"מלחמת העם כנגד מלחמת הבזק". לדבריו: "על כל העם במדינה הנלחמת בכוח פולש, במקרה של ספרד כוחות מצבא גרמניה ובמקרה הנוכחי צבא רוסיה, לאחוז בנשק ובכך להביא לצמצום השגי הפולש ואף לבלום כליל את פלישתו". 8

מלבד ההתנגדות בכוח וההתארגנות במיליציות מקומיות, נראה שאזרחים אוקראינים נלחמים על ארצם אפילו בידיים חשופות. במקומות רבים נראו התגודדויות של אזרחים, חלקם מבוגרים ונשים, שמנסים לחסום בגופם את התקדמות הכוחות הרוסיים. הגם שהיו מקרים של ירי לעבר חסימות מסוג זה, האזרחים מתייצבים על הצירים ומפריעים לפעולות כוחות צבא ומשטרה רוסיים שנכנסו לתוך העיירות והערים. רוב התגובות של הצבא הרוסי נגד האזרחים אינן קשות, ולרוב לא דווח על נפגעים. נראה כי סובלנות הכוחות הרוסיים נובעת ממדיניות הפעולה באוקראינה בה, למרות עוצמת הכוחות שנכנסו, יש ניסיון להימנע מהגברת האיבה של האזרחים כלפי הרוסים. זאת כדי לאפשר את "היום שאחרי" שבו תנסה רוסיה, ככל הנראה, לשלוט באוקראינה (לפחות בחלקה המזרחי) ולקיימה כמדינת חסות.

בריחת האזרחים מהערים במזרח אוקראינה ובמרכזה החלה ממש עם תחילת הפלישה הרוסית, וייתכן שאף קודם לכן, כאשר חלק מהאזרחים שיערו שפוטין יממש את איומיו. בימים הראשונים התבצעה ההתפנות של האזרחים, ככל הנראה, ללא כל ארגון. בימים הבאים תחת ניהול מסוים, לרבות עידוד היציאה שלהם מאזורי הקרבות כדי שלא לסכנם. הממשל האוקראיני לא מאפשר, נכון לכתיבת שורות אלה, לגברים בגילאים המתאימים ללחימה לצאת מהמדינה. אלה נשארים מאחור ומצטרפים, חלקם, למיליציות המקומיות שמתארגנות תחת חסות צבא אוקראינה. האזרחים, משפחות ללא אבות, נעים מערבה לעבר המרחבים שאינם תחת אש ישירה וסכנת תמרון כוחות קרקע רוסיים. חלקם נותרים במרחבים המערביים, חלקם עוברים את הגבול ומוצאים מקום ארעי במחנות המוקמים לפליטים. חלקם אף ממשיך לעבר מדינות יעד רחוקות יותר, דוגמת ישראל.

הרוסים מאפשרים את תנועת האזרחים מזרחה, למרות שלעיתים דווח על אש שנורתה לעבר האזרחים היוצאים לאזורי הקרבות 9 וכן על מיקוש הצירים, כפי שהעיד דומיניק סטילהארט, מנהל המבצעים של הוועד הבין־לאומי של הצלב האדום, כאשר כמה מאנשיו שניסו לצאת ממריופול ב־6 במרס הבינו במהרה שהציר ההומניטרי ממוקש. 10 יציאת האזרחים מאזורי הקרבות מקלה על הפעלת העוצמה הצבאית הרוסית ותאפשר להם, ככל שיתרוקנו אזורי הלחימה מאזרחים, להפעיל אש בצורה חופשית יותר, כפי שכבר עשו בימים האחרונים לעבר שכונות מגורים בערים כמו חארקוב, מריופול ואף בקייב. מעבר לתועלת המבצעית שהרוסים מקבלים מכך שהם מאפשרים את פינוי האזרחים מהערים - הם מצטיירים כהומניטריים בנושא הזה בעיני אזרחי אוקראינה ובעיני העולם, ולא מספקים "תחמושת" נוספת למדינות המערב ולבית הדין בהאג.

נראה כי מתקיימים מגעים בין שני הצדדים כדי לסכם את הצירים שבהם תתאפשר תנועת האזרחים המתפנים מאזורי הקרבות. עם זאת, בימים הראשונים של המלחמה נראו שיירות של אזרחים היוצאים מאזורי הקרבות, כשהן נעות על צירים שבהם נצפים בכיוון השני כוחות צבא רוסיים בדרכם לערים מהם התפנו.

כשירות הכוחות הרוסיים

פרשנים רבים טענו שכשירות הכוחות הרוסיים ירודה לנוכח ביצועי הצבא בימים הראשונים של המלחמה וכי "הצבא שלו (של פוטין, ד"ד) מתגלה בחולשתו, כישלון מפואר". 11 נראה שנכון יהיה להמתין עם הקביעות הללו, ולבחון את הנושא לעומק לאחר שיתבררו יעדי המבצע, התכנון שנערך לו והשיקולים להחלטות שנתקבלו במהלכו. כאמור, נראה שתכנון המבצע היה כזה שהפעלת הכוחות הייתה לא זהה לתפיסה ולתו"ל המוכרים, אלא בהתאמה לשיקולים מערכתיים־אסטרטגיים ומכאן שלא הופעלה אש מסיבית לפי עקרונות התו"ל, כיבוש השטחים הבנויים לאחר שספגו הפגזות משמעותיות כפי שנעשו בצ'צ'ניה ובמקומות אחרים ופעולות נוספות, לכן קשה לקבוע מהי רמת הכשירות של היחידות הפועלות באוקראינה ושל צבא רוסיה בכלל..

עם זאת, מהעדויות המצולמות של פעולת כוחות הקרקע הרוסיים והלוגיסטיקה התומכת אותם, ניתן בהחלט לקבוע כי חלקם הראו כשירות ירודה. כשירות חלק מהכוחות ירודה בכל הקשור להבנת הסביבה המבצעית שבה פעלו, לדוגמה כוח רגלי מלווה ברק"ם גלגלי פעל בשטח בנוי כשהוא חשוף לשטח ההשמדה, בצורת רחבה פתוחה וגן משחקים המוקפים בבניינים גבוהים. כשירותם של הכוחות הרוסיים ירודה גם בתחום הלוגיסטיקה, לכל הפחות בנושא הנעת השיירות וביטחונן. עדות הקשורה לחוסן (כשירות מנטלית כפי שהדבר מוגדר בצה"ל) נמוך של הלוחמים הרוסיים, ככל הנראה רק ביחידות מסוימות ולא בכל הצבא, באה לידי ביטוי בראיונות שהוכרחו לתת לתקשורת ולרשתות החברתיות לוחמים שנלקחו בשבי. חלקם טענו שלא ידעו על כך שהם עתידים לפלוש לאוקראינה וחששו מאוד מהלחימה - דבר שהביא למורל נמוך ולפחד משתק בקרב חלק מהם.

סיכום ולקחים לצה"ל

צה"ל יכול ללמוד רבות מהמלחמה בהקשר הטקטי של הפעלת כוחות יבשה, אוויר וים, ובהקשרים מערכתיים ואסטרטגיים. המלחמה באוקראינה מאפשרת מבט מפוכח לעבר עולם המלחמה שככל הנראה עדיין לא השתנה רבות מעידן המלחמות של המאה ה־20. במלחמה זו מופעלים כוחות יבשה משמעותיים שתמרנו בשלושה צירים עיקריים לתוך חלקה המזרחי של אוקראינה. התמרון הקרקעי נעשה במקביל למערכה באש, רובה מן האוויר, שניסתה להשמיד את מערך ההגנה האווירית של האוקראיניים, מפקדות, צמתי תקשורת ונכסים אחרים שאותם החשיבו הרוסים כמהותיים, ושפגיעה בהם תביא להחלשת יכולות צבא אוקראינה. למרות "ערפל הקרב" בכל הקשור למידע מהימן על המלחמה בכל מרכיביה, יהיה נכון לעקוב אחרי המהלכים ולפתח את הדיון עליהם ועל נושאים אחרים שהומלצו ללמידה בימים ובשבועות הבאים.
תודה לד"ר עדו הכט ששיתף את סקירותיו היומיות על מהלך המלחמה.

# data[].attributes.attachment_link.description
ב־24 בפברואר 2022 פרצה מלחמה באוקראינה, כאשר כוחות מצבא רוסיה פלשו לשטחה במספר צירים למזרח המדינה במקביל למערכה באש שבה נתקפו יעדים בכל רחבי אוקראינה. פתיחת המלחמה מהצד הרוסי דמתה לדעת חלק מהחוקרים לתפיסת "הלם ומורא" 1 בה נקטו כוחות הקואליציה ובראשם ארצות־הברית במלחמת המפרץ השנייה (2003).

# data[].attributes.headline
השלכות אפשריות של המלחמה באוקראינה על יחסי צבא-חברה בישראל: מחשבות ראשונות

# data[].attributes.subject
השלכות אפשריות של המלחמה באוקראינה על יחסי צבא-חברה בישראל: מחשבות ראשונות

# data[].attributes.body
https://www.maarachot.idf.il/2022/%D7%9E%D7%90%D7%9E%D7%A8%D7%99%D7%9D/%D7%94%D7%A9%D7%9C%D7%9B%D7%95%D7%AA-%D7%90%D7%A4%D7%A9%D7%A8%D7%99%D7%95%D7%AA-%D7%A9%D7%9C-%D7%94%D7%9E%D7%9C%D7%97%D7%9E%D7%94-%D7%91%D7%90%D7%95%D7%A7%D7%A8%D7%90%D7%99%D7%A0%D7%94-%D7%A2%D7%9C-%D7%99%D7%97%D7%A1%D7%99-%D7%A6%D7%91%D7%90-%D7%97%D7%91%D7%A8%D7%94-%D7%91%D7%99%D7%A9%D7%A8%D7%90%D7%9C-%D7%9E%D7%97%D7%A9%D7%91%D7%95%D7%AA-%D7%A8%D7%90%D7%A9%D7%95%D7%A0%D7%95%D7%AA/

# data[].attributes.attachment_link.title
השלכות אפשריות